Справа: 164/756/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року Селище Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

з участю секретарів Панасюк Ю.В., Гейко І.А.,

прокурорів Панасюк Л.Г., Смітюх О.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селище Маневичі цивільну справу за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агенства водних ресурсів України, Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

В інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України, Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області до суду звернувся прокурор із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 08 червня 2021 року у справі № 162/331/20, яка набрала законної сили 24 червня 2021 року, затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та регіональним офісом водних ресурсів у Волинській області, згідно з якою сторони домовились про те, що відповідач зобов`язується поновити позивача на посаді машиніста насосних установок Любешівської експлуатаційної дільниці РОВР у Волинській області та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2020 року по 08 червня 2021 року в сумі 50000 гривень без урахування обов`язкових платежів та зборів упродовж місяця з моменту затвердження судом мирової угоди.

На підставі вказаного судового рішення начальником РОВР у Волинській області, 15 червня 2021 року винесено наказ № 57-П, яким скасовано наказ Маневицького міжрайонного управління водного господарства від 30 березня 2020 року № 12-П «Про звільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штатних працівників» в частині звільнення ОСОБА_3 та поновлено його на посаді машиніста насосних установок Любешівської експлуатаційної дільниці РОВР у Волинській області з 01 квітня 2020 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України № 140 від 19 лютого 2020 року «Про реорганізацію Маневицького МУВГ» вважати ОСОБА_3 прийнятим за переведенням машиністом насосних установок Ратнівського МУВГ з 01 липня 2020 року, відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України від 01 червня 2020 року № 485 «Про реорганізацію Ратнівського МУВГ» вважати ОСОБА_3 прийнятим за переведенням машиністом насосних установок РОВР у Волинській області з 01 жовтня 2020 року. Крім того, відділу бухгалтерського обліку та звітності доручено за рахунок загального фонду державного бюджету виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2020 року по 08 червня 2021 року в сумі 50000 гривень. На виконання судового рішення та наказу РОВР у Волинській області, згідно з платіжними дорученнями № 355, № 357, № 358 від 17 червня 2021 року, ОСОБА_3 нараховано 40250 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 9000 гривень податку з доходів фізичних осіб та 750 гривень військового збору, утриманих з середнього заробітку за вимушений прогул, які були оплачені 18 червня 2021 року. Зважаючи на те, що звільнення ОСОБА_3 здійснено з порушенням Закону, що встановлено ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 08 червня 2021 року, на ОСОБА_2 , як на особу, за наказом якого було проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної Регіональному офісу водних ресурсів у Волинській області, Державному агентству водних ресурсів України, просили стягнути з відповідача в порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області Державного агентства водних ресурсів України матеріальну шкоду у розмірі 50000 гривень, завдану виплатою ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнути судовий збір на рахунок Волинської обласної прокуратури.

В судовому засіданні прокурори Панасюк Л.Г. та Смітюх О.О. позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечив та просив у задоволенні позову прокурора в інтересах Держави в особі Державного агентства водних ресурсів України, Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області відмовити повністю.Зазначив, що ухвалою суду про затвердження мирової угоди факт незаконності звільнення ОСОБА_3 не визнано, а сам її тест підтверджує, що сторони ні внаслідок укладення цієї мирової угоди, ні у процесі її виконання не були, не будуть і не можуть бути порушені права, інтереси чи свободи малолітніх осіб, будь яких третіх фізичних чи юридичних осіб, у тому числі держави. Окрім того, жодних документів, які б обґрунтовували розмір позовних вимог, розрахунок суми стягнення за позовом до ОСОБА_4 суду не надано.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи.

Державне агентство водних ресурсів України, Регіональний офіс водних ресурсів у Волинській області в судове засідання не з`явилися, хоча про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Подали до суду пояснення, в яких зазначають, що позов підтримують повністю та просять розгляд справи проводити за відсутності їх представників.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 08 червня 2021 року у справі № 162/331/20, яка набрала законної сили 24 червня 2021 року, затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та регіональним офісом водних ресурсів у Волинській області, згідно з якою сторони домовились про те, що відповідач зобов`язується поновити позивача на посаді машиніста насосних установок Любешівської експлуатаційної дільниці РОВР у Волинській області та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2020 року по 08 червня 2021 року в сумі 50000 гривень без урахування обов`язкових платежів та зборів упродовж місяця з моменту затвердження судом мирової угоди (а.с. 33-34).

Наказом Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області від 15 червня 2021 року № 57-П ОСОБА_3 поновлено на посаду машиніста насосної установки Любешівської експлуатаційної дільниці Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області з 01 квітня 2020 року; скасовано наказ Маневицького міжрайонного управління водного господарства в частині звільнення ОСОБА_3 від 30 березня 2020 року № 12-П «Про звільнення працівників у зв`язку із скороченням чисельності штатних працівників»; відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України від 19 лютого 2020 року № 140 «Про реорганізацію Маневицького МУВГ» ОСОБА_3 прийнято за переведенням машиністом насосних установок Ратнівського МУВГ з 01 липня 2020 року; відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України від 01 червня 2020 року № 485 «Про реорганізації Ратнівського МУВГ» ОСОБА_3 прийнято за переведенням машиністом насосних установок РОВР у Волинській області з 01 жовтня 2020 року; виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 50000 гривень (а.с. 35).

Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 40250 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 9000 гривень податку з доходів фізичних осіб та 750 гривень військового збору підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 355, № 357, № 358 від 17 червня 2021 року та випискою Державної казначейської служби України від 18 червня 2021 року (а.с. 38-41).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правилами статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (ч. 1 ст. 130, п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України).

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Системний аналіз положень п.8 ч.1 ст. 134, ст. 237 КЗпП України дозволяє дійти висновку, що матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу може бути покладена на службову особу при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України, слід мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Такі правові позиції містяться у постановах ВС у справах №591/8512/15-ц від 3 жовтня 2018 року, №371/1165/16-ц від 10 жовтня 2018 року, №474/658/16-ц від 6 грудня 2018 року.

При незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8

ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше (пункт 33 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 11 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що преюдиційним судовим рішенням (ухвалою) Любешівського районного суду Волинської області від 08 червня 2021 року встановлено врегулювання спору на підставі взаємних поступок, зокрема встановлено, що відповідач визнав позов позивача про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, а відтак і незаконність звільнення, що не підлягає доведенню, відповідач, як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника з роботи, має відшкодувати шкоду, заподіяну установі в повному розмірі.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача ОСОБА_1 про відсутність підстав відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, оскільки ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 08 червня 2021 року у справі № 162/331/20 за позовом ОСОБА_3 до Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було встановлено незаконність його звільнення та вину Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на викладене, суд приходить висновку про задоволення позову повністю.

Крім того, відповідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури підлягає стягненню 2481 гривня судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 1174, 1191 ЦК України, ст. ст. 130, 134, 237 КЗпП України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області Державного агентства водних ресурсів України () матеріальну шкоду в розмірі 50000 гривень, завдану виплатою ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Волинської обласної прокуратури (р/р НОМЕР_1 , МФО 820172, ) судовий збір в сумі 2481 гривню.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі Камінь-Каширська окружна прокуратура Волинської області, адреса: 44501, м. Камінь-Каширський Волинської області, вул. Воля, 7.

Державне агентство водних ресурсів України, , адреса: 01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8.

Регіональний офіс водних ресурсів у Волинській області, , адреса: 43005, м. Луцьк Волинської області, вул. 8 Березня, 1.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення буде складено 22 грудня 2023 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська