Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1741/23 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 77 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Коломієць О.С.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засідання в м. Житомирі цивільну справу №286/1741/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області №02-47-к від 10.04.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді начальника Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області з 19.04.2023;

- стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 100 681,28 грн.;

- рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позову зазначає, що головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановським О.В. наказом «Про звільнення ОСОБА_1 » №02-47к від 10.04.2023 вона 18 квітня 2023 року була звільнена з посади начальника Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, вказане рішення протиправним та прийнятим з порушенням її трудових прав. Вказує, що наказом виконувача обов`язків начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області №02-79-к від 24.02.2022 з 01.03.2022 її було призначено на посаду начальника Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області.

Проте зазначає, що головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на її ім`я було адресовано лист №113-11 від 19.01.2023, яким попереджено її про наступне звільнення. Стверджує, що у вказаному листі зазначено наступне: « пунктом 2 розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» визначено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023). Вказаною постановою Кабінету Міністрів України утворено комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України та комісії з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, до яких перейшли повноваження щодо управління справами - Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації.

Згідно наказу комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочуються увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, а також відповідно до Наказу комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області №01-11-к від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Житомирській області» скорочується увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області».

Вказує, що з 18.04.2023 займана нею посада, буде скорочена, у зв`язку з чим того ж дня її буде звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Оскільки скороченню підлягає увесь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, інша робота в управлінні та відділеннях управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області їй не пропонується. Посилаючись на роз`яснення Міністерства економіки України №4706-05/1622-03 від 13.01.2023, повідомлено, що ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації. Усупереч вимогам законодавства попереджаючи про наступне звільнення безальтернативно зазначено про подальше звільнення. Пропозиції щодо працевлаштування у зв`язку з реорганізацією установи, в тому числі на будь-яких умовах призначення (за результатами конкурсу, без конкурсу, тощо) на посаду в новоутвореному уповноваженому органі не пропонувалось. Враховуючи викладене вважає, що роботодавець не виконав свого обов`язку щодо її працевлаштування у зв`язку з організацією установи, чим порушує її право на працю. Вважає звільнення таким, що відбулося незаконно, без дотримання її прав і гарантій. Зазначає, що у зв`язку з незаконним звільненням на її користь підлягає стягненню середній заробіток за вимушеного прогулу, розмір якого складає 100681,28 грн. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити її позов в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що рішення суду першої інстанції порушує фундаментальні засади верховенства права та справедливості. Зазначає, що відповідач протиправно позбавив гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя. Стверджує, що при ухваленні рішення законодавство, що регулює припинення ФСС України через призму відповідності його вимогам Основного закону судом першої інстанції не оцінено. Зазначає, що умовою при звільненні працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України є неможливість перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, що передбачене частиною другою вказаної статті. Вказує, що можливість щодо переведення її на іншу роботу існувала, оскільки під час реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області відсутні докази про те, що в ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області відбулося скорочення чисельності або штату працівників, навпаки у період з 09.12.2022 по 18.04.2023 здійснювався їх добір. Вважає, що в даному випадку від управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області його права та обов`язки в порядку правонаступництва перейшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (області, в тому числі і обов`язок щодо її працевлаштування, а тому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві (установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Разом з тим, вказує, що незважаючи на наявність вакантних/тимчасово вакантних посад, враховуючи дані штатних розписів та змін до штатних розписів на 2022-2023 роки, відповідачем не були запропоновані такі посади, чим були порушені її трудові права.

Вважає, що відмовляючи в задоволені позову судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що ні Законом України «Про державну службу», ні жодним іншим правовим актом не заборонено переведення працівника без проведення конкурсу у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями), основним завданням якої є реалізація від імені держави владних управлінських функцій, на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації, то на роботодавця покладається обов`язок дотримання прав та гарантій працівника при звільненні, які передбачені КЗпП України. Враховуючи вищевикладене просить рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

06 грудня 2023 року на адресу суду від ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін. Зазначає, що законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України. Вказує, що рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України, є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Зазначає, що наказ від 16.01.2023 №01-11-К «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області» видано головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області в межах своїх повноважень, а тому накази від 16.01.2023 №9-ОД, від 16.01.2023 №01-11-к, від 10.04.2023 №02-47-к прийняті головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України та головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області в межах їх законних повноважень.

Стверджує, що посилання апелянта на те, що йому не запропоновано вакантні посади у межах строку попередження про наступне вивільнення (з 23.01.2023 по 18.04.2023), в управлінні Фонду є необґрунтованими, оскільки всі посади управління Фонду підлягають скороченню так само як і посада апелянта. Зазначає, що дії, вчинені на виконання вимог Закону №1105 та Постанови №1442, не породжували для апелянта правових наслідків, оскільки правовідносини щодо звільнення між роботодавцем і працівником, зокрема у разі реорганізації підприємства, виникають не з дати початку реорганізації, а з дати попередження працівника про зміну в майбутньому його становища, зокрема, можливого звільнення. Вважає, що вимоги апелянта про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 від 10.04.2023 №02-47-К не ґрунтуються на законодавстві. Зазначає, що посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. Стверджує, що вакантні посади не державної служби в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області були відсутні. Наголошує на тому, що посади органів Фонду соціального страхування не є рівнозначними посадами державної служби. Вказує, що прийнявши рішення про припинення ФСС України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях. Зауважує, що апелянт мала можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад державної служби на загальних засадах, в порядку, визначеному статтею 21 Закону №889-VIII, проте не скористалася такою можливістю. Зазначає, що звільнення позивача було правомірним, таким, що ґрунтується на засадах чинного законодавства України, а відтак підстави для виплати позивачу середнього заробітку, відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №02-79к від 24.02.2022 ОСОБА_1 було призначено з 01 березня 2022 року на посаду начальника Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Наведене підтверджується наказом управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області №02-79-к від 24.02.2022 та записати трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03.09.1996.

25.01.2023 ОСОБА_1 було отримано попередження за підписом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Олександра Барановського від 19.01.2023 №113-11 про скорочення усієї чисельності та всього штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, в тому числі й посади, яку обіймає позивач, на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД, та про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 18.04.2023.

З даним попередженням ОСОБА_1 не погодилась, зазначивши, що воно суперечить чинному законодавству.

18.04.2023 на підставі наказу від 10.04.2023 №02-47-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. Відтак, переведення працівників ФСС України на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону №889. Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України у період із 09.12.2022 по 18.04.2023 оприлюднювалися оголошення щодо добору працівників на 246 посад державної служби. Також, в цей період відповідачем направлялися листи на адресу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області щодо працевлаштування працівників. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 подавала до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області резюме та відповідні документи для її працевлаштування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Наказом №02-79к від 24.02.2022 ОСОБА_1 було призначено з 01 березня 2022 року на посаду начальника Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Пунктом 12 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року № 442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620.

Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 року на виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 року.

16 січня 2023 року на виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Барановським О. видано наказ №01-11-п « Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області».

Пунктом 1 наказу №-1-11-п від 16.01.2023» Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області» передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, з 18.04.2023, відповідно до переліку: Коростенське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області.

25.01.2023 ОСОБА_1 було отримано попередження за підписом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Олександра Барановського від 19.01.2023 №113-11 про скорочення усієї чисельності та всього штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, в тому числі й посади, яку обіймає позивач, на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД, та про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 18.04.2023.

З даним попередженням ОСОБА_1 не погодилась, зазначивши, що воно суперечить чинному законодавству.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства ( ч.1 ст.43 КЗпП України).

Згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин у в умовах воєнного стану» №2136- IX у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Суду не надано доказів обрання ОСОБА_1 до профспілкових органів.

18.04.2023 на підставі наказу від 10.04.2023 №02-47-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що її було звільнено з посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Позивачка вказувала, що як такого, скорочення чисельності чи штату працівників не відбулося, а відбулася його реорганізація шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Житомирській області.

Згідно до частини 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників.

У справі встановлено, що законодавцем в особі Верховної Ради України з 01 січня 2023 року припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка. Про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк.

З огляду на викладене трудове право при звільненні, за захистом якого ОСОБА_1 звернулась до суду, не порушено. Правові підстави для поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки всі посади управління ВД ФССУ в Житомирській області підлягали скороченню, а переведення позивачки на вакантну посаду в ГУ ПФУ в Житомирській області виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час як ОСОБА_1 обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо наявності з огляду на положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» підстав для переведення її на посаду державної служби в ГУ ПФУ в Житомирській області зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.1 Закону України «Про державну службу» ( Закон №889) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 889).

Згідно із частинами першою та другою статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

Частиною 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Судом установлено, що ОСОБА_1 не подавала до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника ФСС України, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби Управлінні, суперечите вищезазначеним вимогам діючого законодавства.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 21 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді