Справа № 641/3486/21
Провадження № 2/553/1498/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04.12.2023м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави в складі:
головуючого - судді Грошової Н.М.
за участю секретаря судового засідання - Левицької В.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів,
12.05.2021 до Комінтернівського районного суду міста Харкова звернулася ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фуженков Костянтин Юрійович з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 20 000 доларів США.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 липня 2006 року між ОСОБА_2 та АК Банком «Райффайзенбанк Україна» укладено кредитний договір № CNL 700/423/2006, відповідно до якого, відповідач взяв на споживчі цілі грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США та зобов`язався їх повернути до 24.07.2016. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ОСОБА_2 та АК Банком «Райффайзенбанк Україна» було укладено договір іпотеки відносно квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , її матері ОСОБА_3 та брату ОСОБА_2 у рівних частинах, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 16.03.2006 відділом приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради. Додатково було укладено договори поруки з нею та матір`ю ОСОБА_3 . Після отримання кредиту відповідач розпорядився отриманими грошима на свої власні потреби та припинив виконувати свої грошові зобов`язання у повному обсязі. На її неодноразові нагадування, про необхідність сплатити кредит, відповідач не реагував та припинив спілкування. Мешкаючи у вказаній квартирі, яка знаходитися у іпотеці, розуміючи наслідки невиконання відповідачем кредитних зобов`язань, що потягне за собою реалізацію належної їм квартири взяла на себе обов`язок по сплаті кредитних зобов`язань брата. Починаючи з 2013 року до листопада 2017 року, власними коштами погасила кредит ОСОБА_2 , а тому вважає, що отримала право на стягнення відповідних сум коштів з відповідача, як кредитор.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02.09.2021 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у ТОВ «ОТП Факторинг України», яку отримав представник позивача для передання ТОВ «ОТП Факторинг України» для виконання та яка була надіслана 25.10.2021 повторно для виконання.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженянм.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави.
Відповідно до акту приймання - передавання справ від до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 641/3486/21.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Полтави зазначену справу передано в провадження судді Грошової Н.М.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 03.11.2022 прийнято до провадження вказану цивільну справу, визначено розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 02.03.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, копію ухвали Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02.09.2021 про витребування доказів повторно надіслано на адресу - ТОВ «ОТП Факторинг України», для виконання.
14.08.2023 ТОВ «ОТП Факторинг України» на виконання вимог ухвали суду від 02.09.2021 надано до Ленінського районного суду м. Полтави витребувані докази, а саме: довідку за вих. № 76 від 27.07.2023 про сплату кредитних зобов`язань за кредитним договором № CNL 700/423/2006 від 24.07.2006.
07.11.2023 представником позивача надано до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що всі виплати по сплаті кредитної заборгованості робилися позивачкою ОСОБА_1 .
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою щодо розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили.
Так, суд вживав заходів щодо повідомлення відповідача шляхом направлення судових повісток, а також розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CNL 700/423/2006, відповідно до п. 2, 3 Частини 1 якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 20 000,00 доларів США на споживчі цілі на строк до 24 липня 2016 року із сплатою фіксованої процентної ставки 14% річних, з розрахунку 360 днів у році. Згідно п. 1.1. розділу 1, частини № 2 даного договору Банк надав Позичальнику Кредит у Розмірі та Валюті, визначеній у Частині № 1 цього договору, а Позичальник приймає, зобов`язується належним чином виконувати та повернути банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому Договорі.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 71219973 від 24.10.2016 року, сформованої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самощенко О.А., квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 16.03.2006. Відділом приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради. 24.07.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самощенко О.А. внесено запис про іпотеку № 17051103 та запис № 17051140 про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самощенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4530. (а.с. 23-24)
Після реєстрацію шлюбу 08.04.2021 року позивач ОСОБА_6 змінила прізвище на Хрен.
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» листом за вих. № 700-5/744 від 29.04.2021 року повідомило ОСОБА_1 про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги за Кредитним договором № CNL 700/423/2006 від 24.07.2006 року згідно договору факторингу від 12.11.2010 року, Факторингова компанія на сьогоднішній день є кредитором за Кредитним договором. (а.с. 80)
Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № CNL 700/423/2006 від 24.07.2006 року, укладеним з АКБ «Райффайзенбанк Україна», не виконав.
Позивач ОСОБА_1 виконала в повному обсязі грошові зобов`язання за кредитним договором № CNL 700/423/2006, укладеним 24 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 , що підтверджується наданими нею квитанціями, а також довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за вих. № 76 від 27.07.2023 року витребуваною ухвалою суду від 02.09.2021 року. (а.с. 25-53, 184-185)
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214894487 від 03.07.2020 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 16.03.2006 року Відділом приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради. При цьому, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, що беззаперечно свідчить про те, що погашення зобов`язання за кредитним договором № CNL 700/423/2006 від 24.07.2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 не відбувалося шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. (а.с. 20-22)
Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача - адвокат Фуженков К.Ю. в позовній заяві посилається на ст.ст. 553, 554, 556 ЦК України.
У постанові від 08.06.2021р. у справі № 662/397/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту та не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 17 березня 2021 року у справі № 299/396/17).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що представник позивача - адвокат Фуженков К.Ю. в позовній заяві безпідставно посилається на ст.ст. 553, 554, 556 ЦК України, оскільки в дані справі підлягають застосування норми Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.
Частиною третьою статті 42 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.
Отже, виконавши за відповідача його особисте грошове зобов`язання з повернення коштів третій особі, позивач набула право зворотної вимоги до відповідача, як майновий поручитель, а тому суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 373/2054/16-ц та від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.
Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Вказані обставини відповідачем не спростовано.
При цьому суд приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
У цій справі позивачем доведено заявлені вимоги на підставі належних доказів, що не спростованого відповідачем.
У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 5534,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2648,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену майновим поручителем суму в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5534 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Повний текст заочного рішення складений 15 грудня 2023 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2
Представник позивача: адвокат Фуженков Костянтин Юрійович, адреса для листування: АДРЕСА_4 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .
Головуючий: суддя Н.М. Грошова