_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/774/22
Провадження № 2/947/359/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Солтановської Ю.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Чебаненко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійснимим протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати недійсними електронні торги, проведені 05 травня 2021 року Державним підприємством «Сетам» з реалізації арештованого іпотечного майна (реєстраційний номер лота №456615), а саме: шестикімнатної квартири, загальною площею 210,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 537087, проведених 05 травня 2021 року Державним підприємством «Сетам» з реалізації арештованого іпотечного майна (реєстраційний номер лота №456615), а саме: шестикімнатної квартири, загальною площею 210,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним акт приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки: шестикімнатної квартири, загальною площею 210,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер лота №456615), складений 14 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем. Визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а саме квартири, загальною площею 210,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 18.05.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І., зареєстроване в реєстрі за №914. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 06 червня 1997 року було укладено шлюб між ним та ОСОБА_5 . В період шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 112,7 кв.м., житловою 73,5 кв.м.

В подальшому подружжям було проведено реконструкцію квартири, в результаті чого було збільшено загальну площу вказаної квартири до 210,2 кв.м.. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2007 року по справі №2-1684/07 було визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 210,2 кв.м.

22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, про видачу ОСОБА_3 кредиту у розмірі 90 000, 00 доларів США на споживчі цілі.

В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором кредиту між Банком та ОСОБА_6 , 22.01.2008 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_5 надала Банку в іпотеку квартиру, загальною площею 210,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить останній на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2007 року.

23.02.2015 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі № 520/16369/13-ц, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Звернуто стягнення па предмет іпотеки - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м. в тому числі житловою 115,4 кв.м., що належить ОСОБА_5 , в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року в сумі 775053 грн. 52 коп. та застосовано спосіб реалізації нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_5 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відстрочено виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Стягнути з ОСОБА_3 та з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1720 грн. 50 коп. з кожного. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки припиненим.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.08.2015 року по цивільній, справі № 520/16369/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_3 було відхилено. Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та змінено рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року, виключивши із резолютивної частини рішення посилання на відстрочку виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В інший частині рішення залишено без змін.

16.02.2016 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м. в тому числі житловою 115,4 кв.м., що належить ОСОБА_5 в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року в сумі 775 053 грн. 52 коп. та застосувати спосіб реалізації нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_5 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Позивач вказує, що втратив право власності на належне йому майно внаслідок його продажу на електронних торгах у рамках виконавчого провадження на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року.

Позивач вважає, що вказані електронні торги з реалізації квартири і видані на підставі них протокол проведення електронних торгів, акт про реалізацію предмету іпотеки та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів підлягають визнанню недійсними, оскільки вони проведені із порушенням процедури реалізації належної Позивачу частки у квартирі на електронних торгах без його згоди, що є порушенням його прав як співвласника вказаного майна.

Ухвалою судді від 01.02.2022 року позовну заяву будо залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

На виконання вимог даної ухвали, 23 лютого 2022 року представником позивача надано на адресу суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 977,20 гривень. Таким чином, позивачем у визначений строк усунуто недоліки поданого позову.

Ухвалою суду від 03.03.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

25 травня 2022 року представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛІОС» - Олійник А.О. надав до суду заперечення на позов, в яких вважав подану позовну заяву необгрунтованою, незаконною та такою, що не підлягає задоволенню.

В ході підготовчого судовго засідання, яке відбулось 01.06.2023 року, представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 та представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича Гросу Владислав Євгенович звернулись до суду з клопотанням про зупинення провадження по справі до вирішення справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року у справі № 520/16369/13-ц за скаргою ОСОБА_5 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_4 , ТОВ «ФК «Геліос», про визнання дій та рішення неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 01.06.2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 та представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича Гросу Владислава Євгеновича було задоволено. Зупинено провадження по цивільній справі № 947/774/22 за позовом ОСОБА_3 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС», про визнання електронних торгів недійсними, до вирішення справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року у справі № 520/16369/13-ц за скаргою ОСОБА_5 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_4 , ТОВ «ФК «Геліос», про визнання дій та рішення неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Через досить тривале зупинення провадження судом було перевірено відомості Єдиного державного реєстру судових рішень та встановлено, що постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року постанову Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року було залишено без змін.

Ухвалою суду від 25.10.2023 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

02 листопада 2023 року представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» Олена Микитенко надала до канцелярії суду заяву, в якій просила суд допустити до участі у справі в режимі відеоконференції поза межами суду в судовому засіданні по справі № 947/774/22, що призначене на 08.11.2023 року о 10:45 годин, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ГЕЛІОС» - Олену Вікторівну Микитенко. Подальший розгляд справи № 947/774/22 здійснювати в режимі відеоконференції із наданням представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ГЕЛІОС» Олені Вікторівні Микитенко допуску до участі в усіх інших судових засіданнях по справі, в режимі відеоконференції поза межами суду, з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року у задоволенні клопотання представника представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» Олени Микитенко про проведення судових засіданнь в режимі відеоконференції було відмовлено.

В подальшому ухвалою суду від 16.11.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його необгрунтованість та безпідставність.

Представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича Гросу Владислав Євгенович у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» - Чебаненко Ольга Андріївна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Представник відповідача Державного підприємства «Сетам» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши сторін, оглянувши матеріали по справі, вважає що поданий позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2007 року (справа № 2-1684/07) було задоволено позов ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 210,2 кв.м.

22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, про видачу ОСОБА_3 кредиту у розмірі 90 000, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року, 22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки реєстровий номер 145, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., відповідно до якого остання передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

23.02.2015 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 520/16369/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та за зустрічними вимогами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки - припиненим. Судовим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 210,2 кв.м., в тому числі житловою 115,4 кв.м., що належить ОСОБА_5 в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2007 року в сумі 775 053 грн. 52 коп. та застосовано спосіб реалізації нерухомого майна квартири у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку». Суд відстрочив виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки припиненим суд відмовив.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.08.2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року було змінено, а саме, з резолютивної частини рішення виключено посилання на відстрочку виконання судового рішення. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року по цивільній справі № 520/16369/13-ц, відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №0 від 22.01.2008 року у розмірі 96966,53 доларів США.

16.02.2016 року на виконанання рішення Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м. в тому числі житловою 115,4 кв.м., що належить ОСОБА_5 в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2007 року в сумі 775 053 грн. 52 коп. та застосувати спосіб реалізації нерухомого майна - квартири у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку».

03.04.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича було відкрито виконавче провадження № 58790513 з примусового виконання виконавчого листа № 520/16369/13-ц, виданого 16.02.2016 року Київським районним судом м. Одеси.

22.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було проведено опис квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним.

16 квітня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ», якому запропоновано надати звіт щодо ринкової вартості описаного майна.

04 травня 2020 року було складено звіт, виконаний оцінювачем ОСОБА_8 , про незалежну оцінку квартири, загальною площею 210,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до звіту ринкова вартість об`єкта оцінки (без урахування ПДВ) складає 3 318 785,00 грн.

06.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. на адресу Одеської філії ДП «СЕТАМ» направлено заявку на реалізацію іпотечного майна.

09 червня 2020 року було призначено проведення перших електронних торгів з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 420752). Початкова ціна продажу 3 318 785,00 грн. Торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів.

22 липня 2020 року було призначено проведення других електронних торгів з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 428272). Початкова ціна продажу 2 655 028,00 грн. Торги не відбулися. Згідно протоколу № 492195 проведення електронних торгів торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про заміну сторони виконавчого провадження від 16.09.2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Геліос».

На підставі Договору Факторингу № 27/05/2020 від 27.05.2020 року та Договору відступлення прав вимоги, посвідченого 27.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 793, що були укладені 27 травня 2020 року між АТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», Банком було відступлено на користь ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» усі права вимоги Банку до Позичальника за кредитним договором та до його майнового поручителя за іпотечним договором.

В подальшому, 27 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю» «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю» «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» було укладено Договір Факторингу № 27/05/2020-2 від 27.05.2020 року та Договір відступлення прав вимоги, посвідчений 27.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 794, згідно з умовами яких, ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» відступлено на користь ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» усі належні йому права вимоги до позичальника за кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року та права вимоги до боржника за іпотечним договором, посвідченим 22.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., за реєстровим номером 145.

Таким чином, новим кредитором за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.01.2008 року, що був укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником є АТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_3 , та новим іпотекодержателем за іпотечним договором від 22.01.2008 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 став ТОВ «ФК «ГЕЛІОС».

Вказані обставини встановлені ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2020 року по справі № 520/16369/13-ц (провадження № 6/947/409/20).

Враховуючи подання до суду заяви про заміну стягувача, постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича від 14.07.2020 року було зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 520/16369/13-ц, та зупинено реалізацію нерухомого майна боржника.

Виконавче провадження № 58790513 з примусового виконання виконавчого листа № 520/16369/13-ц було поновлено постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича від 16.09.2020 року.

Далі постановою приватного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження від 16.09.2020 року замінено стягувача у виконавчому провадження з АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Геліос».

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2020 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні та відкриттям апеляційного провадження, постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича від 10.12.2020 року було зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 520/16369/13-ц.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича від 12.04.2021 року було поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/16369/13-ц.

05.05.2021 року ОСОБА_4 , з урахуванням положень статті 47 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року, придбала з прилюдних торгів предмет іпотеки, а саме: шестикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_5 , на праві приватної власності на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2007 року, справа № 2-1684/07, відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 537087 від 05 травня 2021 року по лоту №456615, про що свідчить Акт приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про реалізацію предмета іпотеки від 14 травня 2021 року, ВП № 58790513.

14 травня 2021 року приватним виконавцем на підставі протоколу проведення електронних торгів № 537087 від 05.05.2021 року видано акт про реалізацію предмета іпотеки, який є підставою для видачі нотаріусом покупцеві свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Позивач в позовній заяві зазначає, що майно є спільною сумісною власністю, електронні торги проведені із порушенням процедури реалізації належної Позивачу частки у квартирі на електронних торгах без його згоди, що є порушенням його прав як співвласника вказаного майна.

Перш за все слід зазначити, що суд не погоджується з доводами Позивача, оскільки відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2007 року було визнано лише за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 210,2 кв.м.

Також відповідно до п. 1.6 Іпотечного договору визначено, що предмет іпотеки є особистою приватною власністю Іпотеколавітя (про що Іпотекодержатель нотаріусом повідомлений) на підставі Заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17.01.2007 року справа № 2-1684/07, зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі № 639 пр-180, номер запису 3382, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15161595, виданого 09.07.2007 року, реєстраційний № 10772154.

Відповідно до п. 1.8 Іпотечного договору Іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки є його особистою приватною власністю та до цього часу нікому іншому не проданий, не подарований, не переданий до статутного фонду юридичних осіб, іншим способом не відчужений, не заставлений, не переданий в іпотеку, під податковою забороною відчуження (арештом) не перебуває, боргом за комунальні та інші послуги і податки не обтяжений, не виступає предметом судових чи інших спорів, не обтяжений з метою забезпечення виконання інших зобов`язань, а також прав у третіх осіб (в тому числі за договором оренди, найму або лізингу) як в межах так і за межами України немає. Договір не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України).

Тобто ОСОБА_5 володіла на праві особистої приватної власності проданою квартирою.

Будь-яке рішення суду з приводу визнання за ОСОБА_3 майна, як спільної сумісної власності відсутнє, тому посилання Позивача є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_5 володіла квартирою на праві особистої приватної власності, що підтверджується вищезазначеними документами (рішення суду та Іпотечним договором), таким чином, суд зазначає про відсутність у позивача порушеного права для звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 отримав кредит і використовував його в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. З ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Навіть, якщо припустити, що майно є спільною сумісною власністю, то відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського ві ланняі на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступниптва. іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як було встановлено, ОСОБА_3 був учасником справи № 520/16369/13-ц, розгляд якої триває з 2013 р., проте до суду за захистом порушеного права відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» не звертався, що фактично свідчить, що виконавцем не були порушені його права, а також, що він володів інформацією про звернення стягнення на квартиру ще з 2013 році.

Таким чином, реалізація іпотечного майна в рамках виконавчого провадження жодним чином не порушила права Позивача, оскільки майно належало на праві особистої приватної власності ОСОБА_5 та виступало забезпеченням за зобов`язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором, що фактично укладався позивачем в інтересах сім`ї.

Оскільки за Кредитним договором Банк передав позичальникові грошові кошти у власність, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України стають об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то в такому випадку позичальником (боржником) стає не чоловік або дружина, а подружжя та несуть солідарну відповідальність за виконання кредитного договору.

Таку ж позицію підтримує Верховний Суд вказавши її у власній постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 352/1656/15-ц. Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові 317/3272/16-ц від 06 березня 2019 року, зазначає, що згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою лля віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, згідно частини першої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.

На кожний новостворений об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких об`єктів.

Разом з тим, згідно з рішенням судів, що набрали законної сили та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься у матеріалах справи, право власності на арештоване майно мала виключно ОСОБА_5 .

Також слід звернути увагу, що квартира реалізована на електронних торгах в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, яким передбачено саме звернення стягнення на квартиру.

Таким чином, вилучення та реалізація майна, що належало ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності, було здійснено в інтересах належного відправлення судочинства, з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення, що є легітимною метою в загальних інтересах суспільства.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язок державного виконавця з`ясовувати сімейний стан боржника та встановлювати режим майна, власником якого є боржник на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за Виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України та частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і«ї державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 07 червня 2005 року, § § 46,51,54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Позивач в позовній заяві посилається на порушення порядку визначення вартості та оцінки майна, як наслідок майно боржника реалізовано за ціною, що суттєво занижена та не відповідає реальній вартості.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з ч.2 ст. 56 вказаного Закону, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються зокрема якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі, якщо сторони виконавчого провадження, а також заставо держатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягай згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що постанова про опис та арешт майна, боржника була прийнята виконавцем 22.01.2020 року і сторони в десятиденний строк з дня її винесення не повідомили виконавця про досягнення згоди щодо вартості майна, у виконавця було встановлене законом право на прийняття постанови від 16.04.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Позивач вважає оцінку майна протиправною тому, що суб`єкт оціночної діяльності не мав доступу до вказаного майна і нібито не бачив його особисто.

Однак, суб`єкт оціночної діяльності виїжджав до об`єкта оцінки та оглядав його що підтверлжується доланими до звіту фотографіями. За таких обставин ним не було порушено порядок оцінки.

Відповідно до п. 50 Національний стандарт № 1, «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки.

Норми чинного законодавства не зобов`язують суб`єкта оціночної діяльності безпосередньо проникнути всередину об`єкта нерухомості, а це означає що оцінювач має право вивчати об`єкт оцінки оглядаючи лише зовні та методом порівняння.

Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вказано, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах. Але не встановлює обов`язку оцінювача проникати всередину об`єкта нерухомості для ознайомлення з ним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. За таких обставин позивачка не вправі вимагати у оцінювача внутрішнього огляду об`єкта оцінки, а тим більше вимагати визнавати торги недійсними з підстави такого не огляду.

Крім того, слід зазначити, що у звіті оцінювач зазначав: «Оцінювач не зміг оглянути об`єкт оцінки, через відсутність доступу і виконував оцінку за технічною документацією, наданої замовником. Керуючись принципом розумної обережності визначив загальний технічний стан як "задовільний" - стандартна обробка, житловий стан (див. Додатки - фотофіксація зовнішнього виду будинку)».

Вказане доводить те що вивчення об`єкта і зовнішній огляд проводились та спростовує твердження Позивача про те що оцінка є заниженою.

Адже стан об`єкта було вказано як задовільний що безумовно вплинуло на ціну об`єкта в бік її збільшення, що безумовно в інтересах скаржника.

В цілому Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своєї позиції, щодо заниження вартості майна.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 910/10136/17. від 14 лютого 2018 року у справі № 490/5475/15, дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не МОЖУТЬ бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб.

Визначення вартості майна не входить до предмету доказування в справах про визнання електронних торгів недійсними, оскільки результати оцінки майна мають окремий, передбачений законом спосіб та порядок оскарження.

Суд звертає увагу, шо майно було реалізовано на третіх електронних торгах, під час відкритого аукціону на підставі ринкових відносин, тому говорити про заниження вартості майна є недоречним, оскільки вартість майна знижувалася двічі, так як були відсутні бажаючі на придбання майна за першочерговою ціною.

Крім того, питання порушення порядку визначення вартості та оцінки майна вже досліджувалося Київським районним судом м. Одеси по справі № 520/16369/13-ц.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року скаргу ОСОБА_5 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС», про визнання дій та рішення неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Ухвала суду набрала законної сили.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 203, 204, 215, 321, 328, 330, 355, 368, 371, 386, 388, 650, 655, 656 ЦК України, ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійснимим протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення суду складено 26.12.2023 року