Справа № 128/199/21
Провадження № 22-ц/801/256/2023
№ 22-ц/801/260/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю.Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 рокуСправа № 128/199/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року та на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року, ухвалені суддею Бондаренко О.І. в м. Вінниці, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростування інформації,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка була поширена про ОСОБА_2 в соціальній мережі «Facebook» ОСОБА_3 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: « ОСОБА_4 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!»;

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка була поширена про ОСОБА_2 в соціальній мережі ОСОБА_8 , так і у групі Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: « ОСОБА_4 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_9 »;

- зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом опублікування у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на сторінці ОСОБА_10 (посилання на відповідну веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) , а також на сторінці групи у Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (посилання на відповідну веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), протягом п`яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили, її спростування наступного змісту: «Інформація та факти, поширені мною, яка була опублікована в соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на сторінці ОСОБА_10 , та на сторінці групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про ОСОБА_2 є недостовірними та такою, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Прошу вибачення від ОСОБА_2 за поширення про нього недостовірної інформації та опорочення його честі, гідності та ділової репутації».

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 23 жовтня 2020 року об 19 год. 47 хв. на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_11 розмістив публікацію для невизначеного кола осіб (пост) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначені фактичні дані, що не відповідають дійсності, а саме (мовою оригіналу): «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_12 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_4 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_13 та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!».

Інформація, яка поширена відповідачем в частині висловлювань « ОСОБА_4 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!» містять інформацію, яка є недостовірною, порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його діловій репутації.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 об 19 год. 47 хв. в соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_11 в групі «Що там у Дашківціях? (Літинський район)» також опубліковано наступну інформацію: «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_12 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_4 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_13 та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_9 ».

В тексті опублікованого матеріалу, як на сторінці ОСОБА_8 , так і у групі Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_2 ) згадується прізвище ОСОБА_4 . Крім того, до публікації додано скрін із газети «Подільська зоря», зі змісту публікації якої вбачається, що в ній висвітлюється діяльність депутата Вінницької районної ради ОСОБА_2 . На переконання позивача, вказана інформація, що поширена для широкого загалу відповідачем ОСОБА_1 безпосередньо стосується позивача та містить інформацію, яка є недостовірною, виражена в образливій формі та порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його честі, гідності, та діловій репутації.

Поширена відповідачем інформації є фактичним твердженням, адже подана у ствердній формі, з наявністю елементів образ, із застосуванням іменника «брехун».

Будівництво газопроводу в с. Ксаверівка та с.Лисогора мало місце у 2004 2005 роках, і є фактом, який відбувся, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами. Також підтверджується і причетність позивача ОСОБА_2 до будівництва газопроводу, що доводиться матеріалами справи.

Крім того, відповідач у формі твердження вказує на те, що позивач разом із ОСОБА_7 роздав участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га. Однак, позивач не наділений відповідними владними повноваженнями щодо розпорядження землями державної чи/або комунальної власності, а тому твердження, які висловленні відповідачем: «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_9 » - є недостовірною інформацією, яка має вкрай негативний характер для позивача, порушує його честь гідність та ділову репутацію.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка була поширена про ОСОБА_2 в соціальній мережі «Facebook» ОСОБА_3 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: « ОСОБА_4 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!».

Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка була поширена про ОСОБА_2 в соціальній мережі ОСОБА_8 , так і у групі Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: « ОСОБА_4 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_9 ».

Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом опублікування у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на сторінці ОСОБА_10 (посилання на відповідну веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також на сторінці групи у Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (посилання на відповідну веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), протягом п`яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили, її спростування наступного змісту: «Інформація та факти, поширені мною, яка була опублікована в соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на сторінці ОСОБА_10 , та на сторінці групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про ОСОБА_2 є недостовірними та такою, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Прошу вибачення від ОСОБА_2 за поширення про нього недостовірної інформації та опорочення його честі, гідності та ділової репутації».

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року поновлено ОСОБА_2 строк подачі доказів для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10 023,24 грн.

Не погодившись із вказаним рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову та вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

У скарзі зазначає, що судом не взято до уваги, що позивач є публічною особою, а тому межі критики та втручання в його приватне життя є ширшими на відмінну від інших громадян, що не мають такого статусу. Надані позивачем скриншоти (знімки екрану монітора) зі сторінки в соціальній мережі Facebook є недопустимими доказами. За покликанням на сторінку, на якій було поширено спірну інформацію, що міститься в позові, останнє не відкривається, а оглянути та дослідити текст публікації не вдалося, так як на час розгляду справи судом зазначена сторінка була недоступна. Публікація, яка розміщена у групі «Що там у Дашківцях» (Літинський район) видалена, що унеможливлює перевірку оригіналу електронного доказу та ставить під сумнів взагалі факт поширення недостовірної інформації відповідного змісту. Позивачем не заявлялося ні клопотання про забезпечення доказів шляхом огляду їх за місцем знаходження відповідно до ст. 116-118 ЦПК України, ні клопотання про призначення експертизи на предмет встановлення фіксування змісту та дослідження певної сторінки в мережі Facebook, експертного висновку з цих питань суду не надано. Таким чином, відсутність оригіналу електронного доказу тягне за собою негативні наслідки, оскільки неможливо встановити відповідність поданих копій (знімків екрану) оригіналу електронного доказу. Помилковим є висновок суду з приводу висловлення у спірному тексті фактичних тверджень. Що стосується додаткового рішення, то воно винесено іншим складом суду, що не відповідає нормі ч. 3 ст. 270 ЦПК України. Меморіальний ордер не є доказом зарахування суми грошових коштів на рахунок отримувача, а є доказом списання коштів.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши, що відносно ОСОБА_2 відповідачем було поширено відомості, що не відповідають дійсності, такі відомості викладені неправдиво, принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому поширена відповідачем інформація підлягає визнанню недостовірною та спростуванню.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що на сторінці користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 об 19 год. 47 хв. розміщено публікацію для невизначеного кола осіб (пост) наступного змісту: «За численими звонками мешканців с.Ксаверівка та с.Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_12 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_4 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_5 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_13 та ОСОБА_6 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_7 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!» (а.с.13-14).

Аналогічна публікація була опублікована у групі «Що там у Дашківцях? (Літинський район) (а.с.15).

На підтвердження факту розміщення вказаної інформації відповідачем надано витяги публікації з соціальної мережі «Facebook» (скриншоти).

Позивач, вважаючи, що поширена відповідачем ОСОБА_1 на особистій сторінці останнього в соціальній мережі «Facebook» та в групі «Що там у Дашківцях?» (Літинський район) для широкого загалу про нього інформація є недостовірною, виражена в образливій формі та порушує його особисті немайнові права, шкодить його честі, гідності та діловій репутації звернувся до суду із вказаним позовом.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

З позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Згідно зі ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Виключно за умови доведення наявності всіх складових у діях фізичної та/або юридичної особи настає юридична відповідальність, передбачена законодавством.

У пункті 18 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду вказано, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Поширення інформації це опублікування її в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Тобто, незалежно від способу інформація вважається поширеною, якщо її зміст став відомий більше ніж одній особі за умови виходу цієї інформації за межі приватного спілкування.

У позовній заяві необхідно довести: спосіб поширення інформації; час її поширення; зміст інформації; коло осіб, яким вона стала відома.

Ці відомості мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки факт поширення інформації має бути зафіксований належним чином.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 визначив відповідачем ОСОБА_1 як автора поширеної інформації стосовно нього в соціальній мережі «Facebook».

На підтвердження факту поширення інформації відповідачем позивач до суду першої інстанції надав лише скриншот опублікованих матеріалів у соціальній мережі «Facebook».

Апеляційний суд, прослухавши технічний запис судового засідання, здійснений в суді першої інстанції, встановив, що ОСОБА_1 заперечував (категорично), що він писав, розміщував та поширював згадану інформацію, він навіть припускав, що його «підставили».

Також ОСОБА_1 вказував, що факт поширення ним інформації, про яку йде мова в позові, не доводиться жодними належними, допустимим та достовірними доказами, поставивши під сумнів надані позивачем докази. Будучи допитаним в суді першої інстанції у якості свідка відповідач в категоричній формі заперечив розповсюдження ним спірної інформації у соціальній мережі «Facebook» та пояснив, що він нічого не писав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Положеннями частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу.

У даному випадку відповідач та його представник переконливо стверджували, що ставлять під сумнів відповідність наданої копії доказу (скриншоту) його оригіналу.

Апеляційний суд також бере до уваги позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц, у якій суд касаційної інстанції зазначив, що посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Суди першої і апеляційної інстанцій не перевіряли наявність за посиланням статті із відповідною назвою, тобто не встановили з належних і допустимих доказів факт поширення оспорюваної інформації, що є обов`язковим при вирішенні справи про захист честі, гідності і ділової репутації.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частиною першою статті 7 вказаного Закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, проте у справі, що переглядається, наведені докази позивачем до суду не надані (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №457/1153/20).

Тобто скриншот не оригінал документу, а лише форма фіксування електронного доказу. Отож, така копія має бути засвідчена електронним цифровим підписом особи, яка її подає. У даному випадку до позову додано роздрукований скриншот, як паперову копію електронного доказу, посвідчений підписом і з вказаною датою.

Скриншот опублікованих матеріалів у соціальній мережі «Facebook» є належним доказом в разі, якщо буде доведено, що під акаунтом «Дмитро Корнієнко» поширив оспорювану інформацію саме відповідач ОСОБА_1 .

Саме цей факт повинен був довести позивач, зокрема шляхом заявлення клопотання про витребування в ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» даних про власника веб-сайту, реєстратора доменного імені - « ІНФОРМАЦІЯ_5 » чи інформацію (відомості) стосовно особи (реєстранта) на чиє ім`я було станом на 23 жовтня 2020 року зареєстровано сторінку « ОСОБА_10 », на якій була розміщена оспорювана інформація, а суд не позбавлений можливості поставити на обговорення вказане питання.

Клопотань про призначення експертизи (комп`ютерно-технічної, лінгвістичної тощо) позивач також не заявляв.

Апеляційний суд звертає увагу, що при пошуку в соціальній мережі «Facebook» користувача з ім`ям та прізвищем « ОСОБА_10 » відображає чимало облікових записів (біля дев`яти), що також унеможливлює ідентифікацію автора спірної інформації.

Відсутність хоча б одного із елементів, зокрема, поширення інформації, за умови якого настає відповідальність виключає можливість задоволення позову, а відтак в даній справі встановлювати наявність інших елементів складу юридичного правопорушення (чи є інформація недостовірною (оціночне судження), чи стосується вона позивача та чи порушує його немайнові права, тощо) не має правового значення, тому є недоцільним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, за обставин даної справи, вказаних вимог закону не врахував та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог. А відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки за результатами розгляду справи відмовлено в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на нього, тому додаткове рішення суду першої інстанції з приводу вирішення питання витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з цих підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 086 грн (150% від ставки, яка підлягала сплаті за позовні вимоги в суді першої інстанції 2 724 грн).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року та додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростування інформації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 086 (чотири тисячі вісімдесят шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2023 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко