Справа №442/8073/22
Провадження №2/442/124/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, шляхом визнання права власності в рахунок погашення боргу-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого покликається на те, що 01 березня 2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від них грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США. В цьому ж договорі, сторони погодили, що при невиконанні Позичальником (відповідачем по справі) своїх зобов`язань за Договором позики, Позикодавець має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна (нежитлових приміщень), розміщених по АДРЕСА_1 , які належать Позичальнику (відповідачу) на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.03.2008 року.

Відповідно до умов Договору позики, зазначену вище суму грошей Позичальник зобов`язався повністю повернути Позикодавцям готівкою в строк до 01 вересня 2021 року. Оскільки відповідач зобов`язань за Договором позики не виконав, то вони з метою захисту своїх законних інтересів неодноразово зверталися до нього із вимогою про повернення коштів. Востаннє із вимогою-повідомленням про усунення порушень за Договором позики, зверталися до відповідача 13.09.2021. Зазначена вимога-повідомлення, як і попередні грунтувалися на умовах Договору позики, укладеного між сторонами 01 березня 2020 року, а також відповідала нормам, якими передбачено, що у разі порушення обов`язків, встановлених договором, вони мають право вимагати виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на вказане у договорі майно, якщо інше не передбачено законом, однак станом на день подачі позову Позичальником не повернуто суму позики, з огляду на викладене вище вони змушені звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав та інтересів.

Ухвалою від 26.12.2022 року в зазначеній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.01.2023 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позивачі позов підтримують повністю, а відповідач визнає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Матеріалами справи встановлено, що 01 березня 2020 року між позивачами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивачів грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США. В цьому ж договорі, сторони погодили, що при невиконанні Позичальником (відповідачем по справі) своїх зобов`язань за Договором позики, Позикодавці мають право отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна (нежитлових приміщень), розміщених по АДРЕСА_1 , які належать Позичальнику (відповідачу) на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.03.2008 року.

Відповідно до умов Договору позики, зазначену вище суму грошей Позичальник зобов`язався повністю повернути Позикодавцям готівкою в строк до 01 вересня 2021 року, однак станом на день подачі позову Позичальником не повернуто суму позики.

Договором позики передбачено, що факт одержання повернутої в повному розмірі позики підтверджується заявою Позикодавця (або особи, яка уповноважена на це Позикодавцем), складеною у письмовій формі. Без цієї заяви борг вважається таким, що не повернутий. Відповідно до Договору позики, після виконання Позичальником свого зобов`язання Позикодавець повинен передати Позичальнику примірник цього договору. Наявність у Позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважається простроченням виконання Позичальником свого зобов`язання.

Сторонами не заперечується той факт, що станом як на день подачі позову так і на дату розгляду справи, Позичальником не повернуто Позикодавцю суму позики.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виходячи із положень п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцями позивачами гроші, став зобов`язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на приміщення №№ 9, 10, 11 та 17, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

В рахунок погашення боргу за Договором позики від 01 березня 2020 року, визнати за: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) право власності на: приміщення № АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на: приміщення АДРЕСА_3 ; ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) право власності на: приміщення АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Крамар