Справа № 456/3846/22
Провадження № 2/456/277/2023
РІШЕННЯ

іменем України

31 січня 2023 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 23 серпня 1996 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №249. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 серпня 1996 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 . Шлюбні стосунки розлагодились, оскільки вони з відповідачкою мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На даний час кожен з подружжя живе своїм особистим життям та не має наміру відновлювати шлюбні стосунки. Вважає, що подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу неможливе, спору щодо поділу майна на даний час немає, а тому просить суд шлюб розірвати.

Позиція відповідача: 17.01.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд, враховуючи фактичні обставини життя подружжя, дитину подружжя, відсутність доказів неможливості розірвати шлюб в органах РАЦС, відсутність предмету спору, відсутність доказів, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, та враховуючи, що розірвання шлюбу на даний час може суперечити інтересам відповідача, яка є важко хворою, доньку, яка тяжко переживає факт розірвання стосунків між батьками, просить в задоволенні позову відмовити. Зокрема, вказує на те, що позивач доводи, викладені в позовній заяві належними доказами не довів, з питанням про розірвання шлюбу жодного разу до неї не звертався, а такий його вчинок вважає зумовленим стресовим станом та війною. Зазначає, що можливо на даний час сім`я і перебуває в кризовому становищі, однак за тридцять років спільного життя вони навчилися долати труднощі. Повнолітня на даний час донька, коли дізналася про намір батька покинути сім`ю, у вересні 2022 року ледь не пішла з життя. Вважає рішення позивача про розірвання шлюбу не виваженим, причини такого рішення їй невідомі.

У відповіді на відзив, позивач вказує на те, що відповідач добре обізнана з його наміром розірвати шлюб, про що свідчить її згадка у відзиві, зокрема про трагічні події, які мали місце у вересні 2022 року. Предмет спору існує, і відповідач не має наміру розірвати з ним шлюб в позасудовому порядку. Вважає, що він не може бути обмеженим у праві обирати свій власний шлях, майбутнє, зокрема, і цивільний статус. Стан здоров`я відповідача немає жодного відношення до вирішення спору про розірвання шлюбу, як і взаємовідносини батька з донькою. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд шлюб розірвати.

Позиція сторін та їхніх представників, викладена в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, зважаючи на участь в судовому засіданні його представника та за відсутності заперечень відповідача та її представника, судом на підставі ст.223 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник позивача адвокат Ступнік С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на обставини, викладені в процесуальних документах, адресованих суду, наполягає на розірванні шлюбу між сторонами та вказав на те, що його довіритель не бажає зберегігати сім`ю, оскільки така існує формально, позивач впевнений у своїй позиції, а тому просить суд шлюб розірвати. Для позивача сім`я в контексті відносин з дружиною не існує, шлюб між сторонами немає жодних перспектив, а тому збереження такого є недоцільним. Зауважує, що шлюб це відносини між подружжям, а відтак, позиція дорослої повнолітньої доньки жодного відношення до предмету спору немає. Батько і надалі буде опікуватися донькою та допомагатиме їй. Намір розірвати шлюб у позивача виник ще у вересні 2022 року, однак відповідач не бажала розірвати шлюб, і за кілька останніх місяців примирення між сторонами не відбулося, у позивача наміру примиритися з дружиною та проживати разом з нею немає. Просить суд врахувати, що стрес, який пережила донька сторін пов`язаний не з судовим процесом, а з відносинами між сторонами. Також вказав, що позивач і раніше мав намір розірвати шлюб з відповідачем, однак його зупиняв неповнолітній вік доньки, а тепер, коли донька стала повнолітньою, він остаточно прийняв рішення про розірвання шлюбу. Просить суд врахувати, що позивач не бажає проживати з відповідачем однією сім`єю, він вирішив змінити своє життя і у статусі дружини він більше не бачить відповідача, почуття до відповідача у нього минули, сім`я існує формально, а тому просить суд шлюб розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні категорично заперечила розірвання шлюбу, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просить суд врахувати, що вони з позивачем прожили разом близько тридцяти років, від шлюбу у них народилася донька, яка тяжко перенесла звістку про те, що батько має намір покинути сім`ю. При прийнятті рішення, просить врахувати медичні документи, надані нею до відзиву на позовну заяву. Звертає увагу суду на те, що причини та підстави подання позову до суду їй невідомі, на всі її запитання впродовж останніх місяців позивач відповідей не надає, їй незрозуміла така його поведінка, вважає його рішення спонтанним та емоційним, просить суд врахувати, що розірвання шлюбу не відповідає інтересам сім`ї, в тому числі і доньки сторін.

Представник відповідача - адвокат Трепетьон В.В. в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу заперечила, вважає, що відсутні, як матеріальні, так і процесуальні підстави для його розірвання. Зокрема, вказала на те, що при прийнятті рішення суд повинен врахувати, як наявність спільного бізнесу у сторін, так і інтереси повнолітньої доньки сторін, яка тяжко переживає таке рішення батька. Позивач жодного разу не повідомляв відповідача про намір розірвати шлюб, для неї це було великою несподіванкою. Подружжя і на даний час проживає разом, веде спільне господарство, вони втрьох на початку війни евакуювалися до Стрийського району, проживали разом, всі свята провели разом однією сім`єю. Вважає, що розірвання шлюбу суперечить моральним засадам суспільства. Крім цього, вважає, що з наведених позивачем підстав шлюб повинен був бути розірваним в органах РАЦС, позивач не подав суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог, як і не довів перед судом, що шлюб не може бути збереженим.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2022 справу розподілено судді Бучківській В.Л.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишено без руху, у зв`язку з недоліками в її оформленні.

30.11.2022 відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про передачу справи за підсудністю.

08.12.2022 представником відповідача адвокатом Ступнік С.В. усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2022 у задоволені клопотання ОСОБА_2 про направлення справи за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області відмовлено та відкрито провадження у справі.

28.12.2022, 03.01.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.01.2023, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2022 повернуто апелянту.

03.01.2023 відповідачем ОСОБА_2 повторно подано заяву про передачу справи за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.01.2023 розгляд справи за заявою відповідача ОСОБА_2 відкладено.

17.01.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву.

17.01.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

17.01.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введеним в Україні воєнним станом.

17.01.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про надання строку для примирення.

25.01.2023 позивачем та його представником подано відповідь на відзив та заперечення проти клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2023 залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2023 в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введеним в Україні воєнним станом відмовлено.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2023 розгляд справи за клопотанням відповідача та представників продовжено.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2023 в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

З свідоцтва про шлюб, виданого повторно 12 квітня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 1996 року, актовий запис №249.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.03.2003, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 .

Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 1996 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 .

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, зважаючи на таке.

Позивач звертаючись до суду з позовом вказує на те, що шлюбні стосунки між ним та відповідачем розлагодились, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На даний час кожен з них живе своїм особистим життям та не має наміру відновлювати шлюбні стосунки. Вважає, що подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати.

Суд зауважує, що з позовом ОСОБА_4 звернувся до суду 09.11.2022, подаючи відповідь на відзив на позовну заяву 25.01.2023, позивач своєї позиції не змінив, як і не змінив 31.01.2023, коли в судовому засіданні його представник чітко заявив суду про те, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу і небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю, вказуючи крім того і про те, що позивач має намір змінити своє життя та не має наміру зберігати шлюб. Окрім цього, представник позивача висловив від імені свого довірителя позицію про те, що відповідач навмисно затягує розгляд справи, оскільки ще з вересня 2022 року була добре обізнана з його наміром розірвати шлюб.

Відповідач ОСОБА_2 , навпаки, вважає, що вони з позивачем можуть примиритися і просить суд шлюб не розривати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

Зважаючи на наведене, суд не вбачав підстав для надання сторонам строку для примирення, у зв`язку з чим судом постановлено окреме процесуальне рішення про відмову в задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення.

Спростовуючи доводи відповідача та її представника про відсутність підстав для задоволення позову, суд зауважує таке.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач скористався правом, визначеним законом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб.

В судовому засіданні встановлено, що з моменту звернення позивача до суду, минуло три місяці, та за цей час відповідач могла вжити заходи для примирення з позивачем, однак доказів вжиття таких заходів суду не подала. Крім цього, відповідач не спростувала доводи позивача про те, що сім`я існує формально і збереження суду неможливе. На переконання суду, наявність у сторін повнолітньої дитини, яка заперечує рішення, прийняте батьком про розірвання шлюбу, не спростовую висновки суду про те, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено категоричне небажання позивача зберігати шлюбні відносини з відповідачем з посиланням на те, що це суперечить його інтересам, а тому, врахувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 , суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача та її представника про те, що шлюб повинен був бути розірваним в органах РАЦС, такі суперечать правовим приписам, як Сімейного Кодексу України, так і нормам ЦПК України, згідно з якими шлюб розривається в органах РАЦС за взаємною згодою сторін, однак зважаючи на позицію відповідача, в тому числі і в даній справі, така взаємна згода відсутня, а тому, позивач, який вважає своє право порушеним, звернувся до суду з метою припинення шлюбу.

Аналогічно безпідставними є доводи відповідача та її представника про те, що обставини у даній справі повинні бути доведені письмовими доказами, суд зважає на предмет спору, а також правову та процесуальну позицію позивача, та відсутність законодавчо визначених законом обов`язків у позивача доводити підставність позову про розірвання шлюбу будь-якими, не передбаченими законом засобами доказування. Так, позивач у процесуальних документах, адресованих суду, зазначив, що шлюб існує формально, що він не бажає більше проживати з відповідачем однією сім`єю, що він втратив до неї почуття любові. Підтвердження наведеного письмовими доказами, законом не передбачено.

Щодо стану здоров`я відповідача, суд погоджується з доводами представника позивача про те, що наведене не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Впродовж судового розгляду відповідач намагалася переконати суд в тому, що шлюб між нею та позивачем може бути збережено, однак не змогла пояснити суду, чому впродовж трьох місяців вона не вжила жодних заходів для примирення з позивачем.

Суд звертає увагу, що припинення шлюбу між сторонами фактично відбулося ще у вересні 2022 року, і звістка про це, зі слів сторін, дійсно травмувала їхню повнолітню доньку, однак доводи представника відповідача про те, що у випадку, якщо суд прийде до висновку про розірвання шлюбу це може негативно позначитися на житті і здоров`ї доньки сторін, суд вважає такими, що спрямовані не на збереження шлюбу, а на зволікання з юридичним оформлення припинення шлюбу. Адже відмова в рішенні про розірвання шлюбу не змусить позивача змінити свою позицію щодо розірвання шлюбу, позивач за наявності нових підстав, вправі повторно звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, як і вправі не поновлювати подружні відносини, які фактично припинені ще у вересні 2022 року.

При цьому суд звертає увагу, що і після розірвання шлюбу, сторони вправі поновити сімейні стосунки та повторно укласти шлюб, і жодних перешкод для цього, передбачених законом, у них немає. І якщо відповідач дійсно бажає проживати з позивачем однією сім`єю, їй у цьому слід переконувати не суд, який встановив, що подружжя (а не сім`я, як про це вказує представник відповідача) існує формально, а позивача, з яким вона має намір продовжити спільне життя.

Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 задоволити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 серпня 1996 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №249.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Ступнік Сергій Васильович, місцезнаходження: Полтавська область, Лубенський р-н, с. Кізлівка, вул. Загорянська,64;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Представник відповідача: адвокат Трепетьон Вікторія Волеславівна, місцезнаходження: м. Київ, Деснянський р-н, вул. Шолом-Алейхема, 19/109

Повний текст судового рішення виготовлено 02 лютого 2023 року

Головуючий суддя В.Л.Бучківська