Єдиний унікальний номер судової справи 479/1118/23
Номер провадження 22-ц/812/1435/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

25 грудня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Дулдієр Олександром Анатолійовичем, ухвалу, яка постановлена Кривоозерським районним судом Миколаївської області 27 листопада 2023 року, під головуванням судді Репушевської О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійснені права власності та користування власністю, шляхом виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійснені права власності та користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , яка є донькою позивача, безпідставно зайняла вищевказаний будинок та неправомірно його утримує, позбавивши позивача права вільного володіння та користування належним йому нерухомим майном, оскільки не пускає його до власного будинку, створює умови, які не дозволяють йому там знаходитись, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вимушений винаймати житло у інших осіб.

Крім того, проживаючи у будинку позивача, ОСОБА_3 привласнила всю електропобутову техніку, яка була придбана за власні кошти позивача, до якої він не має доступу. По даному факту позивач був вимушений звертатись до органів поліції.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у здійснені ним права власності і користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду відзив, в якому просила у задоволені позову відмовити.

Зазначала, що вона разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 вересня 2020 року проживає у будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок є спільною сумісною власністю її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_1

14 квітня 2023 року відповідач звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте 13 вересня 2023 року від нотаріуса надійшло повідомлення про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину на частку у спільному майні подружжя, а саме: 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі ст.60 СК України, у зв`язку із тим, що при житті ОСОБА_5 не виділяла свою частку. У зв`язку із вказаними обставинами, ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про поділ спадщини та визнання за нею права власності на 1/4 частку вищевказаного житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Крім того, 17 липня 2023 року відповідач дізналась, що з 25 травня 2023 року її разом із сином було знято із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) на підставі заяви власника. У зв`язку із незгодою з даним рішенням Кривоозерської територіальної громади, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними дії та покладення обов`язку на Кривоозерську селищну раду задекларувати/зареєструвати місце проживання її та її сина за спірною адресою.

Також зазначала, що вона будь-яких перешкод позивачу у володінні чи користування спірним будинком не здійснює, натомість її батько вчиняє постійні сварки та останній притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

При цьому, вона особисто доступу до спірного будинку не має.

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до районного суду із заявою, в якій просила зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовими рішенням у справі №479/822/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спадковим, поділ спадщини та стягнення компенсації, та у справі №479/910/23 за позовом ОСОБА_3 до Кривоозерської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради, про визнання дій протиправними та покладення обов`язку зареєструвати місце проживання.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року провадження у даній цивільній справі №479/1118/23 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №479/910/23 за позовом ОСОБА_3 до Кривоозерської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради, про визнання протиправними дії та покладення обов`язку зареєструвати місце проживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Дулдієр О.А., посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати та направити справу до районного суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення, яке буде прийнято Миколаївським окружним адміністративним судом у справі №479/910/23 щодо законності зняття з реєстрації ОСОБА_3 жодним чином не впливає на вирішення спору по суті у даній цивільній справі.

Так, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з об`єктивної неможливості розгляду цивільної справи №479/1118/23 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі №479/910/23 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала районного суду не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вказана підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Однією з засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У справі, яка розглядається за позовом ОСОБА_1 , предметом спору є усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідача.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду адміністративної справи №479/910/23 за позовом ОСОБА_3 до Кривоозерської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради, про визнання протиправними дії та покладення обов`язку зареєструвати місце проживання.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 підставою для пред`явлення позову до ОСОБА_3 є вчинення відповідачем перешкод у користуванні та розпорядженні приватною власністю позивача житловим будинком АДРЕСА_1 , а предметом позову (вимогами) зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю, шляхом її виселення без надання іншого житлового приміщення.

Отже, у вказаному спорі підлягають встановленню та оцінці обставини щодо: наявності у позивача права власності на спірне нерухоме майно; вчинення відповідачем перешкод позивачу у здійсненні ним права користування своїм майном.

У справі №479/910/23 за позовом ОСОБА_3 до Кривоозерської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради, будуть встановлюватися обставини щодо законності зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та її сина у спірному будинку.

За такого, обставини, яку будуть встановлені у справі №479/910/23 не вливають на вирішення спору в даній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 .

Відтак, в даному конкретному випадку з матеріалів справи не вбачається об`єктивна неможливість розгляду даної справи та необхідність зупинення провадження з підстав, передбачених п.6 ч.1ст.251 ЦПК України.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача ОСОБА_1 на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Зіставлення змісту вищенаведених суджень із розумінням положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, відповідно до вимог ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, оскільки розгляд справи не закінчено, тому питання про розподіл судових витрат колегією суддів не вирішується.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Дулдієр Олександром Анатолійовичем, задовольнити.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 26 грудня 2023 року