справа № 278/2113/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Дарії Кравчук, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів у солідарному порядку боргу за договором позики, інфляційні втрати, пеню та три відсотки річних. У обґрунтування заявленого представник позивача суду повідомив наступне. Між позивачем та відповідачами укладено, відповідно, договір позики та поруки. Останні не виконують взяті на себе зобов`язання у зв`язку із чим не повернуто борг. Крім цього, тривале невиконання зобов`язання потягло за собою виникнення додаткових і заявлених витрат.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні не зміг повідомити суду ставлення до заявлених вимог, однак просив відмовити у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином, завчасно та неодноразово проінформованим про існування даного спору і проведення у ньому засідань, свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних доказів на дослідження суду не надав.

Дослідив матеріали надані позивачем, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.

Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 9 924 гривні.

3 січня 2015 року позивачка, як позичальниця, зобов`язувалась передати відповідачеві ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 1 103 800 гривень, що станом на 1 січня 2015 року є еквівалентом 70 тисячам доларів США. Термін повернення позики 1 березня 2015 року. Договором обумовлено в майбутньому забезпечення позики шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна позичальника. У судовому засіданні представник позивачки на запитання головуючого зазначив, що майнове забезпечення позики у згадуваному варіанті застосовано не було і причини адвокату не відомі. Строк дії договору до повного виконання зобов`язань позичальником.

Додатком до договору є заява, якою стверджується виконання позикодавицею зобов`язання щодо передачі коштів позичальнику шляхом особистого безготівкового переводу.

1 січня 2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки, яким забезпечено виконання зобов`язання ОСОБА_2 за згадуваним договором позики. Позичальник та поручитель, за договором поруки, виступають, як солідарні боржники. Строк дії договору поруки один рік з моменту його укладення. У випадку виконання позичальником зобов`язань за договором позики договір поруки припиняє свою дію.

На запитання головуючого про чинність договорів позики та поруки на момент подачі та розгляду даного спору в суді, представник позивача повідомив, що вважає їх дійсним, оскільки основне зобов`язання не виконане і передбачає чинність обох правочинів до повного виконання.

Крім цього, представник позивача у судовому засіданні на запитання головуючого щодо переривання чи зупинення перебігу строку позовної давності не надав жодної відповіді. Так само, представником позивача не заявлялось клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

ОСОБА_3 мав останнє відоме зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області.

ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання в Оболонському районі м. Києва.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки (ст. 559 ЦК України).

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог до відповідача ОСОБА_2 . Так, судом установлено, що на підставі нотаріально засвідченого договору він отримав від позивачки у борг грошові кошти. Доказів виконання зобов`язання сторони суду не надали. За таких обставин, суд вважає невиконаним зобов`язанням ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд частково погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_2 , щодо пропуску строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості і, оскільки заявлено відповідачем про застосування його наслідків, суд вирішує відмовити у задоволенні позову за пропуском такого строку з огляду на наступне.

Судом установлено, що договір позики укладено 3 січня 2015 року. Строк виконання зобов`язання щодо повернення коштів визначено його сторонами до 1 березня 2015 року. Позов подано до суду 9 серпня 2022 року. Позивачкою та/або її представником не заявлено будь-яких у тому числі поважних причин його пропуску. Загальний строк позовної давності до основних вимог сплив, відповідно, 1 березня 2018 року. Аналіз таких фактичних обставин справи, свідчить про пропуск строку позовної давності для заявлення вимог щодо стягнення боргу за договором позики, а наявність заяви про застосування наслідків пропуску строку, дають підстави відмовити у його задоволенні. Стосовно вимог про стягнення з відповідача компонентів боргу таких, як три відсотки річних, інфляційних, пені й індексу інфляції, то вони також задоволеними бути не можуть через пропуск строку позовної давності і щодо таких вимог, оскільки матеріальним законом установлено спеціальний і менший строк позовної давності для таких вимог у порівнянні зі строком давності до основного боргу.

Стосовно вимог до поручителя.

Суд не погоджується з доводами позивачки та її представника про чинність договору поруки і наявність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_3 . Договором поруки беззаперечно визначено строк дії такого правочину, який сплив задовго до подачі позову до суду. Не має підстав стверджувати про його пролонгацію і дійсність станом на момент, як подачі позову і тим більше на час вирішення спору, оскільки з наданих та досліджених судом матеріалів цього не вбачається. Дата укладення договору поруки, на переконання суду, не спростовує зроблені судом висновки з приводу даних правовідносин і чинності наразі договору поруки. Згадування у договорі поруки про його чинність до повного виконання позики не скасовують положення того ж правочину в частині визначення строку дії. Щонайменше, відсутність з даного приводу тлумачення змісту правочину, на переконання суду, свідчать про строковість договору поруки. Такі фактичні обставини справи та вимоги матеріального закону вимагають відмовити у задоволенні позову в даній частині, тобто відхилити вимоги позивача про стягнення з поручителя, як солідарного боржника, заборгованості за договором позики.

Безпідставні вимоги до поручителя не дозволяють застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до позову у даній частині.

Результати вирішення спору не дають підстав для розподілу витрат позивачки. Витрати відповідачів перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 28 грудня 2023 року.

Суддя Євген Татуйко