Ухвала

27 січня 2023 року

м. Київ

справа № 466/10837/16-ц

провадження № 61-1079ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , Львівської міської ради, про зобов`язання демонтувати самочинно збудований житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Львівської міської ради, про визнання права власності на будівлю, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, яка не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.

Пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачає, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках не підтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), визначає, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги - не навела жодної з підстав касаційного оскарження, зазначених у частині другій статті 389 ЦПК України, скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Повернути касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , Львівської міської ради, про зобов`язання демонтувати самочинно збудований житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Львівської міської ради, про визнання права власності на будівлю, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв