Ухвала

15 березня 2023 року

м. Київ

справа № 130/3572/21

провадження № 61-4673св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К., Рибчинського В. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу з відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 2008 року ОСОБА_1 працює в

АТ «Українська залізниця» стрільцем 4-го розряду.

09 грудня 2021 року йому було вручено наказ АТ «Українська залізниця»

від 08 грудня 2021 року № НОР.2.2/367 про відсторонення від роботи через відсутність щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

ОСОБА_1 вважав зазначений наказ незаконним, таким, що суперечить Конституції України та наказу Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», оскільки цим наказом не передбачена вакцинація від СОVID-19.

Також зазначив, що 28 серпня 2020 року Конституційним Судом України визнано незаконним запровадження карантину. Оскаржуваний наказ про відсторонення його від роботи обґрунтовано частиною другою статті 14 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», однак цей Закон не передбачає обов`язкове щеплення від СОVID-19.

Крім того, статтями 43, 46 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не передбачено відсторонення від роботи через відмову від вакцинації від СОVID-19.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , посилаючись на заборону дискримінації у сфері праці, на клінічно експериментальну вакцинацію від СОVID-19, право на недоторканність, просив суд скасувати наказ АТ «Українська залізниця»

від 08 грудня 2021 року № НОР.2.2/367, поновити його посаді та стягнути з

АТ «Українська залізниця» на його користь заробітну плату за період відсторонення від роботи. Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Українська залізниця»

від 08 грудня 2021 року № НОР.2.2/367 про відсторонення від роботи

ОСОБА_1 .

Зобов`язано АТ «Українська залізниця» виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення в частині скасування наказу та присудження виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Суд першої інстанції виходив із того, що обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 не визначена, затверджений лише перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, а тому відсторонення працівника, посада якого входить до затвердженого наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 переліку, є незаконним, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2022 року скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що начальник виробничого підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони» Жмеринської дистанції колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Набоков В. А., на якого покладений обов`язок забезпечити безпеку усіх працівників, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно, в силу своїх трудових обов`язків прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд вважав, що бездіяльність роботодавця щодо відсторонення працівників призведе до негативних наслідків для нього, оскільки статтею 44-3 «Порушення правил щодо карантину людей» Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такий керівник підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Вимоги позивача про поновлення на роботі, а також про стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи задоволенню не підлягають, оскільки є неналежним способом захисту прав відстороненого від роботи працівника. Відсторонення від роботи є своєрідним призупиненням трудових правовідносин, і має на меті відвернення та/або попередження негативних наслідків. На період відсторонення від роботи робоче місце за працівником зберігається.

На відміну від відсторонення від роботи звільнення працівника веде до повного припинення з ним трудових відносин, а поновленню на роботі підлягають лише звільнені з роботи працівники.

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 46 КЗпП України, з урахуванням статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та пункту 5 частини першої статті

7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Касаційна скарга містить посилання на велику кількість подібних справ, які перебувають на розгляді у судах першої та апеляційної інстанцій, проте жодна із них не переглядалася Верховним Судом, а отже, у них не висловлено правової позиції щодо питання відсторонення від посади працівника у зв`язку відсутністю щеплення від респіраторної хвороби COVID-19.

Заявник також зазначив, що при апеляційному перегляді справи поза увагою апеляційного суду залишилися положення статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), статей 19, 43, пункту 1 статті

92 Конституції України. Апеляційний суд не дотримався принципу верховенства права та помилково зробив висновок про те, що мета запровадження обов`язкової вакцинації превалює над певними правами людини, не зважаючи при цьому на те, що запровадження політики обов`язкової вакцинації відбулося не у спосіб, визначений Конституцією України - не на підставі Закону.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач у справі не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач у встановленому законом порядку відмовився від обов`язкового профілактичного щеплення проти СОVID-19, як це передбачено частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Судом не надано оцінки і тому, що оспорюваний наказ прийнятий відповідачем на підставі одного лише факту відсутності у

ОСОБА_1 вакцинації від СОVID-19 (станом на дату прийняття вказаного наказу), який сам по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови або ухилення від щеплення чи ненадання документа про наявність протипоказань щодо проведення такого щеплення.

ОСОБА_1 також зазначає, що тягар доведення наявності законної підстави позбавлення права на працю та обов`язку доведення законності оспорюваного наказу покладається на роботодавця, зокрема, про це йдеться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року

у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17), від 02 серпня 2018 року

у справі № 465/2454/16-ц (провадження № 61-902св18), від 06 лютого 2020 року у справі № 334/4230/16-ц (провадження № 61-37443св18).

У відзиві на касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» зазначило, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року і витребувано із Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу № 130/3572/21.

У червні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи

від 20 січня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В. та визначено суддів, які входять до складу колегії.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень 21 лютого 2023 року оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня

2022 року за результатами розгляду справи № 130/3548/21 (провадження

№ 14-82цс22), а також 03 березня 2023 року оприлюднено окрему думку (спільну) на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

За змістом частини першої статті 254 ЦПК України після отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали зупинення, провадження у справі поновлюється.

За таких обставин наявні передбачені статтею 254 ЦПК України підстави для поновлення касаційного провадження у цій справі.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал у порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що перестали існувати обставини, які викликали необхідність зупинення провадження в цій справі, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність його поновлення.

Керуючись статтями 254, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити касаційне провадження у справі № 130/3572/21 (провадження

№ 61-4673св22) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу з відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: В. М. Ігнатенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк