02.02.2023 Справа № 756/1428/22
Провадження № 2/756/795/23
Унікальний № 756/1428/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.,

секретаря Любін А.Ю.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центаріс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центаріс» (далі за текстом - ТОВ «Центаріс», товариство) звернулось до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 (далі за текстом - спірна квартира), який укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пальорою Г.Ю. 25.12.2014 року (далі за текстом - оспорюваний договір).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивачу на праві власності належить спірна квартира, що підтверджується інформаційною довідкою №263225987 від 25.06.2021 на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2018 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Незнайком Є.В. за реєстровим №9962.

У липні 2021 року позивачу стало відомо з офіційного сайту «Судова влада України» про перебування у провадженні Оболонського районного суду м.Києва цивільної справи №756/8004/21, позивачем у якій є відповідач ОСОБА_4 , яка вважає що набула право власності на спірну квартиру на підставі оспорюваного договору, у зв`язку з чим просить визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №1-355 від 10.04.2012 та витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння ТОВ «Центаріс».

Позивач вказує на те, що у п.2 оспорюваного договору, зазначено, що спірна квартира належить продавцю ( ОСОБА_3 ) на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 27.05.2014 у справі №22-3313/2014.

Однак це рішення скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015, у зв`язку з чим вважає, що рішення Апеляційного суду м.Києва у зв`язку з його скасуванням за аналогією, не породжує будь-яких правових наслідків. Крім того, скасовуючи це рішення суд касаційної інстанції послався на незаконність набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру.

Тому позивач вважає, що заявлення ОСОБА_4 позовних вимог щодо оспорення набуття ТОВ «Центаріс» є відвертим зловживанням правом, оскільки їй відомо про існування зазначених вище судових рішень, що порушує право власності товариства, яке воно вважає правильним захищати саме у спосіб визнання договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на позов за підписом його представника ОСОБА_2 , в якому він просить у задоволенні позову відмовити, оскільки на момент відчуження ним спірної квартири його правовстановлюючий документ - рішення Апеляційного суду м.Києва було чинним і таким, що набрало законної сили. Хоча оспорюваний договір укладено під час касаційного оскарження цього рішення, про це ОСОБА_4 не знала і не могла знати, а тому є добросовісним набувачем. З моменту придбання квартири ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі, має там зареєстроване місце проживання, сплачує житлово-комунальні послуги. Вказує на те, що ТОВ «Центаріс» рейдерським способом захопило спірну квартиру, зареєструвавши за собою право власності на неї і є недобросовісним власником. Вважає, що позивачем обрано не належний та не ефективний спосіб захисту. Крім того подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Представником відповідача ОСОБА_4 -адвокатом Новаком А.І. подано відзив на позов, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, у якому посилається на те, що на момент укладання оспорюваного правочину ОСОБА_3 був законним володільцем спірної квартири, те, що позивачем не доведено порушення його прав та негативних наслідків, яких спричиняє йому оспорюваний правочин. Вважає, що відсутні підстави для витребування майна від добросовісного набувача. Також зазначає про незаконність набуття позивачем права власності на квартиру і неналежність обраного способу захисту.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували з підстав, що зазначені у відзивах.

Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 25.06.2021 власником квартири АДРЕСА_1 зазначено ТОВ «Центаріс», підставою для державної реєстрації зазначено Договір купівлі-продажу №9962 від 30.12.2018, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Незнайком Є.В.

До цього, 25.12.2104 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, за яким остання придбала її у свою власність. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Пальорою Г.Ю.

У п.2 цього договору, зазначено, що спірна квартира належить продавцю ( ОСОБА_3 ) на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 27.05.2014 у справі №22-3313/2014.

Це рішення скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015.

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з роз`ясненнями абзацу п`ятого п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, виходячи з положень цивільного законодавства, заінтересованою особою, яка наділена правом оспорювати правочин, що укладений без її участі між іншими особами, є та особа права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом встановлено, що оспорюваний договір укладено 25.12.2014, право власності позивача на спірну квартиру зареєстровано 30.12.2018.

У даному випадку, звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивач вказує, що він є заінтересованою особою, оскільки покупець за цим договором - ОСОБА_4 в цей час оспорює у суді правомірність набуття ТОВ «Центаріс» права власності на спірну квартиру.

Однак, як зазначалось вище, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог ст.203 ЦК України, а отже, на думку суду, і права позивача мали б порушуватись оспорюваним договором на цей же момент, однак як зазначалось вище право власності позивача у реєстрі зареєстровано через чотири роки після укладання оспорюваного правочину, а тому він не може вважатись заінтересованою особою для оскарження оспорюваного правочину і у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити.

При цьому суд зауважує, що предметом доказування у цій справі є саме недодержання вимог ст.203 ЦК України, а тому суд вважає недоцільним надавати правову оцінку, яка б могла вплинути на інші судові провадження, у яких предметом доказування є саме правомірність набуття права власності і належність майна на такому праві ОСОБА_4 чи ТОВ «Центаріс».

Керуючись ст.ст. Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центаріс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.02.2023.

Суддя: А.М.Майбоженко