Справа №295/8352/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л. М.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень, Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації, індексації, моральної шкоди за тривале невиконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 96000 грн; з департаменту соціальної політики Житомирської міської ради шляхом безспірного списання інфляційні витрати за весь час прострочення з 21.12.2010 року по 22.08.2019 року, передбачені ст. 625 ЦК України, в розмірі 31472, 25 грн; з департаменту соціальної політики Житомирської міської ради шляхом безспірного списання три проценти річних від прострочення суми за весь час прострочення з 21.12.2010 року по 22.08.2019 року, передбачені ст. 625 ЦК України, в розмірі 3858, 79 грн та з Державної Казначейської служби України компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми з 01.04.2015 року по 22.08.2019 року в розмірі 2373 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.09.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано, серед іншого, у архіву Коростенського міськрайонного суду Житомирської області матеріали справи №2а-4809/2010 від 08.10.2010 року.

На виконання вказаної ухвали Богунським районним судом м. Житомира отримано копію постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.12.2010 року в справі за № 2а-4809/10, якою судом визнано дії управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира, управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради - неправомірними. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Корольовської райнної ради м. Житомира на користь ОСОБА_1 недовиплачені кошти, передбачені ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 18253 (вісімнадцять тисяч двісті п`ятдесят три ) гривні 74 копійки за період з 01.07.1998 року по 01.04.2004 р. року. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь ОСОБА_1 недовиплачені кошти, передбачені ст.37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 2338 (дві тисячі триста тридцять вісім ) гривень 30 копійок за період з 1.04.2009року по 01.01.2010 року .

Постанова набрала чинності 21.12.2010 р.

На виконання вказаного судового рішення казначейською службою 22.08.2019 року виплачено 18253,74 грн, тобто строк виконання судового рішення склав понад 9 років з 21.12.2010 р. по 22.08.2019. Відтак, заявник вважає, що має право на стягнення 3% річних від простроченої суми, а також інфляційних втрат за порушення строку виконання постанови суду та моральної шкоди.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення, як акта правосуддя.

Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати) не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а лише як спосіб захисту порушеного права на їх отримання, трансформує та підтверджує існуючи зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень) та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень, не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема, щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатися судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

За положеннями ст. 17 КАС України (в редакції,чинній на момент звернення до суду із позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на апублічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У справі № 2а-4809/2010 заявник оскаржував неправомірність дій управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира, управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради як суб`єкта владних повноважень саме у порядку адміністративного судочинства.

Водночас, у даній цивільній справі порушується питання стягнення компенсації за тривале невиконання судового рішення на підставі ст. 625 ЦК України, згідно з ч. 2 якої передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та моральної шкоди.

Таким чином, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження№14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України, дійшла висновку що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

У пункті 44 вказаної постанови зроблено висновок про те, що при вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому Велика Палата Верховного Суду вважала, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Таким чином, з огляду на акцесорний характер визначених ст. 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Оскільки основні вимоги ОСОБА_1 у справі № 2а-4809/2010 розглянуті в порядку адміністративного судочинства, тому позовні вимоги про стягнення компенсації на підставі положень ст. 625 ЦК України, моральної шкоди у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення, яким встановлено протиправність дій суб`єкта владних повноважень, також належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 19 КАС України, ст.ст. 19, 255, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі №295/8352/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень (м. Житомир, майдан Соборний, 1), департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (м. Житомир, вул. Перемоги, 55), Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про стягнення компенсації, індексації, моральної шкоди за тривале невиконання судового рішення, закрити.

Розяснити, ОСОБА_1 , що оскільки розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, тому позов слід направити до суду за встановленою юрисдикцією, а саме до Житомирського окружного адміністративного суду( вулиця Мала Бердичівська, 23, Житомир, Житомирська область, 10002).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Чішман