КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Бабенка С.С. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 29 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 8731, та стягнути з відповідача на його користь суму витрат, пов`язаних з розглядом справи (судовий збір, витрати на правничу допомогу тощо).

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 29 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 8731, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів на загальну суму 23 385,73 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1 152,60 грн.

04 лютого 2022 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка С.С. про ухвалення додаткового рішення щодо розміру понесених судових витрат у справі № 761/45343/19, в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 000 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що за час розгляду справи № 761/45343/19 в суді ОСОБА_1 надавалась правова допомога, що виражалась в участі представника у судових засіданнях та підготовці процесуальних документів. Обсяг та вартість наданих послуг з правничої допомоги підтверджується копією договору про надання правничої допомоги, копіями квитанцій, які долучалися протягом розгляду справи, та актами прийому-передачі послуг. Таким чином, розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, складає 31 000 грн, а тому існує необхідність в ухваленні додаткового рішення.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка С.С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у позовній заяві позивач вказував, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи в суді першої інстанції орієнтовно в сумі 12 000 грн, на підтвердження чого додав відповідні докази.

З тексту позовної заяви або інших документів, долучених до матеріалів справи, не вбачається, що ОСОБА_1 або його представник заявляли про те, що ними будуть подані у строки, передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України, додаткові докази про понесені судові витрати. При цьому строк для подачі таких доказів закінчувався 14 грудня 2021 року включно. Однак, заява представника Бабенка С.С. про ухвалення додаткового рішення щодо розміру понесених судових витрат подана 31 січня 2022 року, тобто зі спливом строків, передбачених положеннями статті 141 ЦПК України.

Суд врахував відсутність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 або його представника про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, тому вважав, що відсутні підстави для розгляду поданих документів, а саме долучених додатків до заяви від 31 січня 2022 року.

Місцевий суд вважав, що позивач та його представник пропустили строк для подання доказів понесених витрат. При цьому, у своїй заяві від 31 січня 2022 року заявник не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску.

З огляду на викладене та врахувавши висновки, наведені у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, суд першої інстанції вважав, що заява представника позивача підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 3 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 12 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення виключно з власної ініціативи вирішив питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки від відповідача не надходило клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю виконаної адвокатом роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (наданих послуг).

Суд жодним чином не обґрунтував на якій підставі зменшено витрати на професійну правничу допомогу саме до 3 000 грн, попри те, що у позовній заяві з підтвердженням відповідними доказами було вказано, що позивач планував понести витрати на професійну правничу допомогу у орієнтовному розмірі 12 000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є повністю доведеними та обґрунтованими. Так само є обґрунтованими докази і в заяві про ухвалення додаткового рішення щодо розміру понесених судових витрат у справі № 761/45343/19.

Вважав відсутність зазначених висновків суду такими, що дають підстави для твердження, що стягнуті на його користь витрати на професійну правничу допомогу саме у розмірі 3 000 грн не відповідають фактичним обставинам справи та доказам, які містяться у матеріалах справи, а отже його обґрунтовані вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 000 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач вказував, що з невідомих йому причин Адвокатське об`єднання «Кравець і партнери» пропустило процесуальний строк на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розміру понесених судових витрат, не просило його поновити та йому про це не повідомило. Зазначені дії (бездіяльність) цього адвокатського об`єднання є неналежним виконанням своїх професійних обов`язків, що порушують умови укладеного між нами договору про надання правничої допомоги. Оскільки він особисто не брав участь у судових засіданнях та не мав відношення до підготовки процесуальних документів, то не мав можливості безпосередньо подати таку заяву до суду та вчинити всі необхідні для цього дії. Враховуючи зазначені обставини, на даний час він фактично позбавлений можливості для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а тому просив апеляційний суд розглянути питання щодо поновлення строку на подання доказів щодо розміру понесених судових витрат у справі № 761/45343/19, поданих представником у його інтересах.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Бабенка С.С. пред`явив до судупозов до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 29 серпня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8731, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі на професійну правничу допомогу.

Із позовної заяви вбачається, що позивач планував понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: підготовка позовної заяви - 5 000 грн; підготовка клопотання про забезпечення позову - 1 000 грн; підготовка клопотання про витребування доказів - 500 грн; участь адвоката у судовому засіданні - 3 000 грн.

Позивач також вказував, що якщо припустити, що дана судова справа буде розглянута протягом двох судових засідань, то сума витрат на правову допомогу орієнтовно становитиме 12 000 грн.

На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, позивач надав належним чином засвідчені копії та оригінали: договору про надання правничої допомоги № 275 від 30 жовтня 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Кравець і партнери» в особі Бабенка Ю.С. та ОСОБА_1 та додатку № 1 до цього договору із погодженою вартістю послуг за надання правничої допомоги; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 28 грудня 2015 року; ордеру на надання правової допомоги від 19 листопада 2019 року; квитанції від 30 жовтня 2019 року про оплату наданих послуг згідно договору № 275 від 30 жовтня 2019 року на суму 6 500 грн.

09 грудня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області ухвалив заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнув з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1 152,60 грн.

31 січня 2022 року представник позивача - адвокат Бабенко С.С. надіслав до суду засобами поштового зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розміру понесених судових витрат у справі № 761/45343/19, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 000 грн.

Так, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частині другій статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18

У статті 246 ЦПК України зазначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 205/213/20.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, встановлено, що заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області про задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було ухвалено 09 грудня 2021 року, однак представник позивача - адвокат Бабенко С.С. до закінчення розгляду справи не повідомляв суд в будь-якій формі про намір подати додаткові докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу на суму, що перевищує заявлену у позовній заяві, протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору, а із заявою про долучення доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і ухвалення додаткового рішення звернувся лише 31 січня 2022 року, не заявивши при цьому клопотання про поновлення зазначеного строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 або його представника про намір подати докази на підтвердження заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строку для подання відповідних доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розгляду поданих документів, а саме долучених додатків до заяви адвоката Бабенка С.С. від 31 січня 2022 року про ухвалення додаткового рішення щодо розміру понесених судових витрат позивача у справі № 761/45343/19, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Тобто саме заінтересована сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно із частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Оскільки сторона позивача пропустила строк для подання доказів понесених судових витрат і в заяві про ухвалення додаткового рішення не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску, суд апеляційної інстанції позбавлений права вирішувати питання щодо поновлення такого строку на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного додаткового рішення.

Разом із цим, колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції щодо зменшення заявленого у позові розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Пославшись на правові висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, суд першої інстанціїжодним чином не обґрунтував свої висновки щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу саме до суми 3 000 грн, незважаючи на те, що до позовної заяви були додані письмові докази, якими підтверджувалося, що позивач вже фактично поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн за підготовку позовної заяви, 1 000 грн - клопотання про забезпечення позову та 500 грн -клопотання про витребування доказів

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану загальну суму 6 500 грн є повністю доведеними та обґрунтованими.

Натомість, ухвалюючи додаткове рішення, міський суд, керуючись принципами справедливості та пропорційності, не встановлював, що зазначений розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом, є завищеним щодо відповідача, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час для виконання відповідних робіт (наданих послуг), а також їх неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Однак, суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення з власної ініціативи вирішив зменшити заявлену у позові суму судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки від відповідача не надходило клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю виконаної адвокатом роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (наданих послуг).

Проаналізувавши вартість, види і обсяг наданих адвокатом Бабенком С.С. позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі № 761/45343/19, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих ОСОБА_1 процесуальних документів (клопотань), які були предметом судового розгляду та задоволені судом, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку, колегія суддів дійшла висновку, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 6 500 грн за розгляд справи в суді першої інстанції є обґрунтованоюта відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести позивач у цій справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку і категорії спору, що є немайновим, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони; урахувавши відсутність заперечень відповідача щодо розміру заявленої суми витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, на переконання колегії суддів, стягнення судових витрат, понесених позивачем внаслідок дій відповідача щодо отримання виконавчого напису нотаріуса, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, та розглядом позову з цього питання в суді першої інстанції, у розмірі 6 500 грнє співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання та відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру і справедливості розміру отриманих коштів, які позивач змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді першої інстанції.

Зважаючи на відсутність обґрунтованих підстав для зменшення розміру суми судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 6 500 грнв рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, оскільки пред`явленні позовні вимоги по суті спору задоволенні в повному обсязі.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності і при цьому не порушуватиме права позивача на отримання коштів, які він змушений був реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді першої інстанції внаслідок оскарження виконавчого напису нотаріуса, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача частково заслуговують на увагу, а висновок суду про розподіл судових витрат та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у стягнутому розмірі не відповідає матеріалам справи, зроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, а відтак ухвалене у справі додаткове рішення не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнутої суми витрат на професійну правничу допомогу до 6 500 грн.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Виходячи з наведеного, ізТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачему даній справі (провадження), а саме: 536,80 грн сплаченого судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції від 03 березня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 22 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Враховуючи, що додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року оскаржується в частині розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору по суті, а позивач сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги на це рішення у розмірі 1 728,91 грнвідповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 10 січня 2023 року, то зазначені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги необхідно повернути останньому з Державного бюджету України на підставі пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн (шість тисяч п`ятсот гривень).

В решті додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 728,91 грн (одна тисяча сімсот двадцять вісім гривень 91 копійка), що внесений відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 10 січня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній