Справа №295/7432/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з Карпішиної С.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Сірача В.С.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Житомирська міська рада звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що на адресу міської ради надійшли матеріали перевірки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_3 використовує земельну ділянку площею 0,0024 га шляхом розміщення розбірного металевого гаража, однак на момент обстеження право власності або право користування вказаною земельною ділянкою в останнього не зареєстровано, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та свідчить про факт самовільного зайняття відповідачем даної земельної ділянки. На усунення вказаних порушень державним інспектором Мургою К.В. було видано Припис від 15.05.2019, відповідно до якого відповідач повинен був усунути виявлене порушення земельного законодавства шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Відповідно до Постанови від 15.05.2019 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,0024 га по АДРЕСА_1 ) та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. Позивач звертає увагу у позовній заяві, що відповідач визнав свою вину у скоєнні земельного правопорушення та сплатив штраф в розмірі 170,00 грн. Після чого, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області була здійснена повторна перевірка по виконанню ОСОБА_3 . Припису від 15.05.2019. В результаті перевірки встановлено, що відповідачем вказаний Припис не виконано, що є порушенням вимог ст. 188-5 КУпАП.

З урахуванням обставин, наведених у позові, Житомирська міська рада просить суд зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення розбірного металевого гаража, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф. відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити у порядку загального позовного провадження.

15.03.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. За словами відповідача, він є співвласником домоволодіння по АДРЕСА_2 та проживає за вказаною адресою з 1983 року. З метою приватизації частини земельної ділянки, на якій розміщено домоволодіння, на початку 2019 року відповідач звернувся з відповідною заявою до позивача, проте рішенням сесії Житомирської міської ради від 31.10.2019 року №1651 йому було відмовлено у видачі дозволу на розроблення документації із землеустрою у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації 2016 року. Відповідач категорично заперечив у відзиві факт самовільного використання земельної ділянки, пояснивши, що відповідно до технічного паспорту житловий будинок по АДРЕСА_2 збудований до 1917 року, а 1963 році проведено капітальний ремонт у той же час визначені і межі земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням. Безпосередньо гараж збудований у 1990 році та останній знаходиться в межах земельної ділянки, яка закріплена за вказаним будинковолодінням. ОСОБА_3 звертав увагу суду на відсутність у позивача будь-яких доказів, що саме відповідачу належить спірний гараж та що саме він самовільно зайняв земельну ділянку. Крім цього, в період до 29.01.2013 року діяло положення, згідно з яким навіть капітальні гаражі (з влаштуванням фундаментів) не відносилися до об`єктів самочинного будівництва, а до 05 серпня 1992 року законодавство не передбачало процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. За змістом відзиву, набувши у користування, а пізніше у власність частину домоволодіння до відповідача перейшло й право користування закріпленою за домоволодінням земельною ділянкою. Оскільки рішення про вилучення земельної ділянки не приймалось, а отже й вимоги до законного користувача, на підставі нормативних актів прийнятих набагато пізніше є необґрунтованими та такими, які не можуть бути задоволені. Окремо ОСОБА_3 у відзиві заявлено про застосування позовної давності до вимог міськради.

Позивачем подано відповідь на відзив від 16.03.2021 року, в якому представник Житомирської міської ради послалась на безпідставність викладених у відзиві доводів відповідача. Зокрема, вказала, що відповідач ввів суд в оману шляхом подання неправдивих відомостей стосовно будівництва ним гаражу, а також щодо того, що він не здійснював будівництво. Останнє, на думку позивача, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 06.05.2019, складеного спеціалістом 1-ї категорії муніципальної інспекції Житомирської міської ради Д`яковим Д.В., зі змісту якого слідує, що ОСОБА_3 самовільно встановив гараж на прилеглій території до будинку без дозвільних документів. Дана обставина самим відповідачем не заперечувалась, виходячи з його підпису та пояснень в даному протоколі. Крім цього, Житомирська міська рада довідалася про порушення свого права з моменту притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття комунальної земельної ділянки, а саме 15.05.2019. Відтак, зважаючи на положення ч. 1 ст. 261 ЦК України, міськрадою не пропущено строки позовної давності для звернення із позовом до суду.

Після звільнення судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_4 у відставку на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 25.08.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 26.08.2021 року справу прийнято до провадження, розгляд якої постановлено проводити у порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник Житомирської міської ради підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Натомість представник відповідача адвокат Сірач В.С. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Ще раз представник акцентував увагу на тих обставинах, що гараж не є самочинним будівництвом та розташований не на самовільно зайнятій земельній ділянці. Додав, що позивачем не залучено усіх співвласників будинковолодіння.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позицію представника Житомирської міської ради та просив задовольнити позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, вивчивши й дослідивши матеріали справи та оцінивши надані учасниками докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирський області № 284-ДК від 14.05.2019 державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. та ОСОБА_5 проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в межах АДРЕСА_1 . За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 15.05.2019 року, зі змісту якого слідує, що гр. ОСОБА_3 на землях загального користування із земель запасу, резервного фонду та загального користування комунальної форми власності використовує земельну ділянку, орієнтовною площею 0.0024 га, що знаходиться навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 , для розміщення розбірного металевого гаража. На момент обстеження право власності або право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0.0024 га за гр. ОСОБА_3 не зареєстровано, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) у гр. ОСОБА_3 відсутнє, що свідчить про факт самовільного зайняття гр. ОСОБА_3 земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га (а.с. 7).

Майже аналогічні відомості наведені у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 15.05.2019 за №284-ДК/301/АО/09/01/-19, складеного державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. та ОСОБА_5 за результатами перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки в межах м. Житомира гр. ОСОБА_3 (а.с. 6).

Крім цього, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. у той же день складено та вручено відповідачу припис, яким останнього зобов`язано усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку або звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (а.с. 8), а також винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, згідно з якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с. 10). Зі змісту постанови вбачається, що внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності заподіяно матеріальну шкоду на суму 367,78 грн.

Доданими до позовної заяви квитанціями №73 від 15.05.2019 та №74 від 15.05.2019 року підтверджується сплата ОСОБА_3 адміністративного штрафу в розмірі 170 грн. та матеріальної шкоди в сумі 367,78 грн. (а.с. 16).

02.07.2019 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мургою К.В. проведено перевірку з питання виконання гр. ОСОБА_3 припису щодо усунення порушення земельного законодавства за реєстраційним № 284-ДК/0176Пр/03/01/-19 від 15.05.2019, за результатами якої зафіксовано не виконання відповідачем припису, про що складено відповідний акт та видано новий припис за №284-ДК/0176Пр/03/01/-19 (а.с. 11-12).

Тим же державним інспектором Мургою К.В. 12.08.2019 року було проведено перевірку з питання виконання гр. ОСОБА_3 вже припису за №284-ДК/0176Пр/03/01/-19, який на час перевірки виконано не було, про що складено відповідний акт (а.с. 13).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2019 року № 161268670 судом також встановлено, що ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_3 загальною площею 34,1 кв.м, житловою 15,1 кв.м. (а.с. 62)

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що до указаного будинку також відносяться ряд господарських будівель і споруд, зокрема гараж «Г» 1990 року побудови (а.с. 63-65).

Указаний гараж станом на 16.06.2014 року перебував у користуванні відповідача, а також громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що підтверджується складеним техніком КП ЖОМБТІ Ковальчук Л.В. для встановлення фактичного користування приміщеннями та службовими будівлями між співвласниками в домоволодінні по АДРЕСА_1 акту (а.с. 165).

04.04.2019 ОСОБА_3 звернувся до Житомирської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0300 га для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, проте рішенням позивача від 31.10.2019 № 1651 відповідачу було відмовлено в наданні такого дозволу з тих підстав, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, можуть бути передані безоплатно у власність або в постійне користування лише співвласникам багатоквартирного будинку. Крім того, згадана земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування, відповідно до Плану зонування території міста земельна ділянка розташована в підзоні зелених насаджень загального користування в межах загальноміського центру (а.с. 66).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Предметом позову у цій справі є вимога Житомирської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки орієнтовною площею 0,0024 га на підставі положень статей 116, 152, 212 Земельного кодексу України у зв`язку зі встановленням під час здійснення перевірки земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) у факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки орієнтовною площею 0, 0024 га.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки визнаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За змістом наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Як убачається зі змісту позовної заяви, Житомирська міська рада звернулася до суду із вимогою про зобов`язання ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення розбірного металевого гаражу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, міська рада послалася на встановлення факту самовільного зайняття ОСОБА_3 земельної ділянки (акт обстеження земельної ділянки від 15.05.2019 за №284-ДК/80/АО/10/01/-19).

У даному акті державними інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Житомирський області зазначено, що гр. ОСОБА_3 на землях загального користування із земель запасу, резервного фонду та загального користування комунальної форми власності використовує земельну ділянку, орієнтовною площею 0.0024 га, що знаходиться навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 , для розміщення розбірного металевого гаража.

Проте із цього акта обстеження земельної ділянки від 15.05.2019 за №284-ДК/80/АО/10/01/-19, на який в обґрунтування своїх вимог посилається Житомирська міська рада, не убачається, що розбірний металевий гараж (а саме так зазначено в акті обстеження земельної ділянки) належить безпосередньо відповідачеві або був побудований останнім.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_3 у відзиві зазначив, що самовільно не використовував земельну ділянку орієнтовною площею 0.0024 га, йому не належить спірний гараж, який до того ж був збудований у 1990 році та знаходиться в межах земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням.

Зі змісту наявної у матеріалах справи довідки Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації слідує, що ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 належить 75/500 ід.частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка зареєстрована площею 414 кв.м згідно з рішенням виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 27.08.1954 року (а.с. 160).

З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №3730 на домоволодіння АДРЕСА_4 слідує, що гараж збудовано у 1990 році, відмітка щодо самочинного будівництва даного гаражу відсутня (а.с. 65 зворот, 163, 164)

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, твердження ОСОБА_10 про те, що він не є ані власником, ані забудовником спірної споруди та гараж знаходиться в межах земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням позивачем шляхом надання відповідних доказів не спростовано. На переконання суду, таким доказом не може бути протокол про адміністративне правопорушення від 06.05.2019, в якому спеціаліст 1-ої категорії муніципальної інспекції ЖМР ОСОБА_11 послався на самовільне встановлення відповідачем гаражу, оскільки зі змісту протоколу неможливо встановити на підставі яких відомостей (фактичних даних) спеціаліст муніципальної інспекції дійшов такого висновку (а.с. 75).

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із відсутністю доказів порушення відповідачем прав позивача.

Висновки щодо застосування відповідних норм права були викладені в постанові Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 910/22093/17 та враховуються судом на виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З приводу заяви ОСОБА_3 щодо застосування позовної давності до вимог Житомирської міської ради суд зауважує, що згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Судами касаційної інстанції неодноразово, зокрема й Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 року у справі 910/18560/16 наголошувалось на тому, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права суд не вважає за потрібне вирішувати питання спливу позовної давності як однієї з підстав для відмови в задоволенні позову.

З загальним правилом, закріпленим у статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України передбачені витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, у тому числі витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, витребуванням доказів тощо.

На виконання ухвали Богунського районного суду міста Житомира про витребування доказів від 25.01.2022 року представником КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради надано для огляду в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи по домоволодінню АДРЕСА_1 , а також копії окремих документів зі справи у подальшому були долучені до матеріалів цивільної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

У листі від 20.09.2022 року №229 КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради просило суд вирішити питання щодо грошової компенсації витрат комунального підприємства, пов`язаних із наданням доказів до суду. Відповідно до наданого комунальним підприємством розрахунком розмір понесених витрат у зв`язку із наданням доказів на виконання ухвали Богунського районного суду міста Житомира про витребування доказів від 25.01.2022 року у справі №295/7432/20 склав 947,80 грн.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з позивача на користь КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 947,80 грн. витрат, пов`язаних із витребуванням доказів.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Житомирської міської ради на користь Комунального підприємства Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 947,80 грн. витрат, пов`язаних із витребуванням доказів.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Житомирська міська рада, адреса: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_6

Суддя