УХВАЛА

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 947/8303/22

провадження № 61-17799 ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк», яке змінило найменування на «Сенс Банк», про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного судувід 06 листопада 2023 рокурішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

11 грудня 2023 року до ВерховногоСуду Шинжирбаєв Т. А. подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, уякій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на повторний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Щодо форми і змісту касаційної скарги

У порушення вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України заявник подає касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року, однак в резолютивній частині касаційної скарги не оскаржуючи рішення суду першої інстанції просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року та направити справу на повторний розгляд до суду апеляційної інстанції, що не відповідає повноваженням Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити які судові рішення ним оскаржуються та вірно викласти прохальну частину касаційної скарги.

Щодо підстав касаційного оскарження

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, постанови Верховного Суду та просить відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01 квітня 2020 року справа № 200/13852/17, від 25 січня 2023 року справа № 523/1585/17, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Враховуючи передбачений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного процесу, за наданої редакції касаційної скарги суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно, на власний розсуд, виокремити певну підставу касаційного оскарження судового рішення та вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Також надіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Щодо сплати судового збору

Упорушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

При цьому касаційна скарга містить посилання на те, що заявник є учасником бойових дій, а тому він звільнений від сплати судового збору за звернення із цією касаційною скаргою на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI). На підтвердження вказаних обставин надає копію посвідчення.

Відповідно до положень пункту 13 частини першої статті 5 зазначеного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Отже, Законом № 3674-VI звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлено Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 зазначеного Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), ухвалах Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 757/36628/16-ц (провадження № 61-19309ск20), від 24 жовтня 2023 року у справі № 724/1813/22(провадження № 61-14675ск23), тощо і така практика є незмінною.

У справі, яка переглядається, спір стосується визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (квартиру), яка була предметом іпотеки та на момент укладення кредитного договору була спільною сумісною власністю подружжя (позивача та його дружини ОСОБА_2 ). Тобто зазначений спір не пов`язаний із захистом порушених прав заявника саме як учасника бойових дій або з виконанням ним військового обов`язку, або виконання службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на судові рішення, порядок сплати та розмір якого визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Враховуючи, що позов об`єднує дві вимоги немайнового характеру, заявник за подання касаційної скарги має сплатити 3 969,60 грн (992,40 грн * 200% * 2 вимоги).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату.

Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного судувід 06 листопада 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 11 січня 2024 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь