Справа № 2-о/593/2/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі заявниці ОСОБА_1

представника заявниці Мартищук Л.П.

представника заінтересованої особи Кісіль Л.В.

провівши в залі суду м. Бережани судове засідання по розгляду цивільної справи за заявою, поданою представником заявниці адвокатом Мартищук Людмилою Петрівною в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В

16 листопада 2022 року представник заявниці адвокат Мартищук Людмила Петрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Подану заяву мотивувала тим, що ОСОБА_1 , хоч народилася на Луганщині та постійно проживала на території України, де здобула освіту, працювала, вийшла заміж та народила четверо дітей, однак у зв"язку із початком активної фази війни Росії проти України, а саме 24 лютого 2022 року підприємство, на якому вона працювала Лугалпроф, вимушено призупинило свою роботу, а вона 13 березня 2022 року із вказаних причин змушена була евакуюватися із міста Харківа до міста Бережани Тернопільської області, де перебуває до сьогоднішнього дня та у зв`язку із втратою паспорта громадянина України вона 23 серпня 2022року звернулася до Бережанського відділу УДМС у Тернопільській області із заявою щодо відновлення втраченого документа, однак їй у цьому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

21 листопада 2022 року за вказаними вимогами ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області було відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Мартищук Л.П. заявлені вимоги підтримали, просили їх задоволити.

Представник Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області в судовому засіданні підтримала письмові пояснення, які були надані УДМС суду ще 09 січня 2023 року та при вирішенні заявлених в інтересах заявниці вимог не заперечувала проти їх задоволення, оскільки вважає, що судом під час розгляду вказаної справи здобуто достатньо доказів, які підтверджують факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці та її представника, заслухавши усні та письмові пояснення свідків, взявши до уваги думку заінтересованої особи та дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що заява, подана представником заявниці адвокатом Мартищук Л.П. в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Шахти 3-біс Свердловського району Луганської області станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України.

Цей факт підтверджується показами заявниці, яка показала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Шахти 3-біс Свердловського району Луганської області в сім"ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому її родове прізвище було ОСОБА_1 . Селище, у якому вона народилася, Шахта 3-біс Свердловського району Луганської області згодом було перейменоване на Ленінське, а потім Шахтарське. З 1969 по 1979 роки вона навчалася у Свердловській середній школі № 8 та здобула середню освіту. 15 листопада 1980 року вийшла заміж, зареєструвавши шлюб із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з часу реєстрації шлюбу своє родове прізвище ОСОБА_1 змінила на прізвище свого чоловіка ОСОБА_8 . Від вказаного шлюбу у них народилося четверо дітей: син ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , син - ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ІНФОРМАЦІЯ_6 народила дві дочки - ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Із І984 по 1993 роки працювала на підприємстві ''Свердловський завод по ремонту гірнично шахтного обладнання'' на посаді завідуючої матеріально - технічним складом. Із 1997 до 2004 року була приватним підприємцем. Із 2005 по 2008 роки працювала у політичній партії ''Наша Україна'' на посаді керівника виконкому Свердловської міської організації партії ''Наша Україна'' у Луганській області. З 2008 по 2013 роки працювала у політичній партії Єдиного Центру на посаді керівника Свердловського окружного Секретаріату Політичної партії Єдиного Центру у Луганській області. Далі у своїх усних поясненнях заявниця зазначила, що у 2013 році вона із міста Свердловська Луганської області переїхала до Харкова, де проживала до 12 березня 2022 року. Далі заявниця зазначила, що до 24 лютого 2022 року вона працювала у компанії Лугалпроф у місті Харків на посаді завідуючої матеріально-технічним складом. Із початком активної фази війни Росії проти України підприємство Лугалпроф вимушено призупинило свою роботу, а вона 13 березня 2022 року із вказаних причин змушена була евакуюватися із міста Харків до міста Бережани Тернопільської області, де перебуває до сьогоднішнього дня. У зв`язку з переїздом вона втратила паспорт громадянки України зразка 1994 року, від якого у неї залишилася лише фотокопія, а тому з метою відновити втрачений документ вона 23 серпня 2022року звернулася до Бережанського відділу УДМС у Тернопільській області із заявою щодо відновлення паспорта, однак у зв`язку з тим, що база даних не збереглася, їй було відмовлено та запропоновано звернутися в суд для встановлення факту постійно проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України. А так як без встановлення вказаного факту вона не має можливості відновити втрачений нею документ, тому змушена звернутися до суду із вищевказаною заявою. Просила її вимоги задоволити та встановити той факт, що вона постійно проживає на території України, у тому числі і станом 24 серпня 1991року.

Правдивість пояснень заявниці, а отже, підставність заявлених нею вимог, підтверджується оголошеними в судовому засіданні письмовими поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Оголошені у судовому засіданні письмові пояснення свідка ОСОБА_13 свідчать про те, що хоч на даний час він перебуває у місті Хуст Закарпатської області, однак він з 1984 року проживав у м. Свердловську Луганської області, де познайомився із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася та проживала у цьому місті. Йому відомо, що заявниця працювала на Свердловському ремонтно-механічному заводі керівником матеріально-технічного складу, а згодом у політичній партії ''Наша Україна'' та ''Єдиного Центру''. Далі у своїх письмових поясненнях свідок зазначив, що у 2014 році ОСОБА_1 переїхала до міста Харків, куди згодом переїхав і він із своєю сім`єю. Заявниця працювала на підприємстві «Луганпроф», власником і директором якого він являється. Також він знайомий зі всіма дітьми ОСОБА_1 та підтримує з ними дружні стосунки. У своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_13 підтвердив той факт, що ОСОБА_1 все своє життя від народження по даний час постійно проживає на території України та є громадянкою України.

Із оголошених письмових пояснень свідка ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється її матір"ю, є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Також свідок у своїх письмових поясненнях підтвердила, що ОСОБА_1 із дня народження до цього часу постійно проживає на території України та є громадянкою України.

Із письмових пояснень свідка ОСОБА_15 , видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася та весь час проживає на території України. Вказаний факт свідку відомий, оскільки вона разом із ОСОБА_1 з 2008 до 2010 роки працювала в Луганській обласній організації Єдиного Центру. І хоч свідок із обставинами, що склалися в даний час, проживає у Німеччині, однак і в даний час підтримує із ОСОБА_1 дружні стосунки.

Оголошені письмові пояснення свідка ОСОБА_16 (д.п. ОСОБА_16) свідчать про те, що заявниця ОСОБА_1 (д.п.ОСОБА_1 ) народилася та до теперішнього часу проживає на території України та є громадянкою України. Вказаний факт, їй свідку, відомий, бо вона разом із заявницею з 1969- 1979 роки навчались в одному класі Свердловської середньої школи № 8 ( тоді селище 3-біс, зараз Шахтарське ). Після закінчення школи свідок переїхала до м. Києва, де проживає і на даний час, а ОСОБА_1 залишилась жити у тому ж селищі Шахтарському м. Свердловськ Луганської області. Раніше, вона свідок, постійно щорічно відвідувала батьків і також зустрічалась з ОСОБА_1 . Між зустрічами вони інколи зідзвонювались. Далі у своїх письмових поясненнях свідок зазначила, що їй відомо про те, що заявниця у 2014 році переїхала разом з дітьми в м. Харків. Після 24 лютого 2022 року, коли почалась активна фаза війни, вони щоденно дзвонили одна одній, а тому їй, свідкові, відомо, що ОСОБА_1 евакуювалась з Харкова і вимушено поселилась в м. Бережани Тернопільської області.

Свідок ОСОБА_9 дав суду свої письмові пояснення, у яких підтвердив той факт, що заявниця по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до заміжжя носила прізвище ОСОБА_1 . Вона народилася та постійно проживала в АДРЕСА_2 . Далі у своїх письмових поясненнях свідок зазначив, що заявниця є громадянкою України, оскільки народилася та все своє життя проживала і проживає на території України. Вказані факти йому достовірно відомі, оскільки заявниця ОСОБА_1 є його матір`ю, із якою він в березні 2022року під час проведення військових дій з Харкова був евакуйований до Бережан .

Крім письмових пояснень свідків, правдивість пояснень заявниці, а отже, підставність заявлених нею вимог, підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- із оглянутого в судовому засіданні оригіналу свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 листопада 1961 року Ленінською селищною радою Свердловського району Луганської області, видно, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Шахта 3-біс Сердловського району Луганської області та її батьками є ОСОБА_4 - українець та ОСОБА_25 - росіянка;

- із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , повторно виданого 5 грудня 1981 року Ленінською селищною радою Свердловського району Ворошилоградської області, видно, що 15 листопада 1980 року між українкою ОСОБА_1 та українцем ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, про що зроблено запис за № 129;

- із оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 4 січня 1982 року, видно, що заявниця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 на території Української РСР, а саме в місті Свердловську Ворошилоградської області народила сина ОСОБА_9 , у вказаному документі у графі матір - вказано ОСОБА_1 , українка, а в графі батько- ОСОБА_7 - українець;

- оглянуте в судовому засіданні свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 26 травня 1993 року, свідчить про те, що заявниця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 на території України, а саме в місті Свердловську Луганської області народила дочку ОСОБА_11 , у цьому документі у графі матір - вказано ім`я заявниці ОСОБА_1 , українка, а в графі батько- ім`я чоловіка заявниці ОСОБА_7 - українець;

- із оглянутої фотокопії втраченого паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 24 липня 2000 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видно, що заявниця народилася в селищі Ленінське міста Свердловськ Луганської області та була документована паспортом громадянина України на 11-й сторінці якого міститься штамп реєстрації, з якого видно, що з 27 лютого 1985 року місце реєстрації заявниці ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , та вказана фотокопія інших відміток не містить, що означає, що заявниця із вказаного часу і по даний час є зареєстрованою за вказаною адресою, тобто є зареєстрованою на території України;

- із оглянутої картки фізичної особи -платника податків, яка була видана 24 лютого 2007 року Державною податковою інспекцією в м. Свердловську, видно, що заявниці ОСОБА_1 ще 11 червня 1996 року як громадянці України був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Судом також встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка селища Ленінське Свердловського району Луганської області, 23 серпня 2022 року звернулася до Бережанського відділу УДМС в Тернопільській області із заявою про відновлення втраченого паспорту громадянина України взірця 1994 року, однак рішенням Бережанського відділу УДМС в Тернопільській області від 20 жовтня 2022 року було відмовлено ОСОБА_1 в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено її особу та належність до громадянства України.

Вказане рішення Бережанським відділом УДМС було прийнято, керуючись наступним.

Згідно із п.1 статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи.

Відповідно до п. 51 Порядку № 302 ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт у зв`язку з поданням заяви про втрату паспорта зразка 1994 року і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України (п.39 Порядку № 302).

На виконання вимог п. 49, 61 Порядку № 302 працівником Бережанського відділу УДМС у Тернопільській області направлено запит до УДМС у Луганській області щодо підтвердження видачі паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 . За результатами розгляду запиту факт видачі паспорта ОСОБА_1 підтвердити чи спростувати не представилось можливим, оскільки паперова картотека про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року та Книги обліку надходження бланків паспортів залишилися на тимчасово окупованій території Луганської області в адміністративній будівлі Свердловського МВ УДМС України в Луганській області, який з 2014 року не здійснює свої повноваження, доступ до них відсутній. Книги прибутків і видатків бланків паспортів залишилися в адміністративній будівлі УДМС в Луганській області на тимчасово окупованій території України, тому інформацію щодо надходження вищезгаданого бланка паспорта до УДМС у Луганській області та до якого підрозділу був розподілений також встановити не вдалось.

Крім цього, в ході здійснення відповідних перевірок з`ясовано, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про шлюб на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а наявна інформація про актовий запис про шлюб від 15 листопада 1980 № 129, складеного виконкомом Ленінської селищної ради м. Свердловська Луганської області щодо шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що містить розбіжність з наданими особою документами, а саме: по батькові особи.

Оскільки за результатами перевірки інформації наданої заявником особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ідентифіковано, згідно п. 62 Порядку № 302 розпочато процедуру встановлення особи та відповідно до пункту 43 Порядку № 302 надіслано запити до територіальних органів Г(У)ДМС України в областях, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником.

Із письмових пояснень Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області видно, що за результатами вивчення відповідей на запити, які були надіслані до територіальних органів Г(У)ДМС України в областях, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, виїзду на постійне місце проживання до територіальних органів та територіальних підрозділів не зверталась, відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання відсутні.

А так як у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, ДМС на сьогодні не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб. Законодавством не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження. Архівні документи не передавалися на постійне зберігання до архівів України та територіальних органів ДМС.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Тернопільській області ОСОБА_1 зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться. Паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон за діючими та архівними картотеками в Тернопільській області не документувалася.

Матеріалів, які б підтвердили належність до громадянства України, ОСОБА_1 в ході перевірок не здобуто.

Таким чином, за результатами перевірки особу ОСОБА_1 та належність її до громадянства будь-якої країни не встановлено, тому 20 жовтня 2022 Бережанським відділом УДМС у Тернопільській області прийнято рішення про відмову заявниці в оформленні паспорта.

Із вказаного слідує, що без встановлення у судовому порядку факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України, а саме факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, на День проголошення Незалежності України, остання не має можливості відновити втрачений нею документ, а тому вимушена була звернутися до суду.

Крім здобутих доказів, той факт, що ОСОБА_1 постійно проживає на території України, а саме факт її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року також підтвердили допитані по справі свідки.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснила, що заявниця по справі ОСОБА_1 є її свахою, тобто тещею її сина ОСОБА_27 . Заявниця народилася та постійно проживала на Луганщині, однак протягом останніх років проживала в м. Харкові. Їй також відомо, що заявниця має четверо дітей: синів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і дві дочки - близнючки: ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Вона, свідок, особисто знайома із трьома її дітьми. ОСОБА_12 є її невісткою, а її сестра ОСОБА_11 разом із чоловіком приїздили до них в гості. У зв`язку із воєнними діями заявниця разом із своїм сином ОСОБА_9 переїхали на західну Україну, а вони як родичі знайшли їм в Бережанах помешкання для тимчасового проживання. Далі у своїх поясненнях свідок зазначила, що їй відомо, що дочки заявниці разом із своїми чоловіками в даний час перебувають у відрядженні за кордоном у Нідерландах, а син ОСОБА_9 служить у військовій частині у м. Бережанах, однак у даний час є мобілізований і служить на сході країни.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 дали суду аналогічні пояснення, зокрема пояснили, що заявниця по справі ОСОБА_1 є тещею їх внука ОСОБА_27 .

Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_34 суду пояснила, що заявниця по справі є її однокласниця ОСОБА_1 , з якою вони разом з 1969- 1979 роки навчались в одному класі Свердловської середньої школи № 8 ( тоді селище Шахта 3-біс, зараз Шахтарське). Після закінчення школи заявниця залишилася проживати у цьому ж населеному пункті, вийшла заміж за ОСОБА_7 і там же народила четверо дітей. Вона ж, свідок, переїхала до м. Києва, де проживає і на даний час, однак постійно щорічно до 1996 року відвідувала батьків на Луганщині, де також зустрічалась з ОСОБА_1 , а тому може стверджувати, що заявниця народилася в Україні та постійно проживала на території України. у тому числі, і станом на 24 серпня 1991 року. Далі у своїх усних поясненнях свідок зазначила, що їй відомо, що заявниця із Шахтарського переїхала з дітьми в м. Харків. Після 24 лютого 2022 року, коли почалась активна фаза війни, вони щоденно дзвонили одна одній, а тому їй, свідкові, відомо, що ОСОБА_1 евакуювалась з Харкова і вимушено поселилась в м. Бережани Тернопільської області.

В якості доказу правдивості свідчень свідка заявниця представила суду для огляду фотогафію, на якій зображено її клас, де серед учнів є заявниця ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_16 , яка ще тоді носила прізвище ОСОБА_1 .

Суд, приймаючи по справі рішення, керується ст. 3 Конституції України, якою закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»), а тому встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України ''Про громадянство України'' і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі №496/818/19 (провадження №61-8190 св 20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

А так як належними та допустимими доказами у судовому засіданні було встановлено особу заявниці ОСОБА_1 та доведено факт її народження ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Української РСР та факт постійного проживання на території України, у тому числі і станом на 24 серпня 1991 року, а тому враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява, подана адвокатом Мартищук Л.П. в інтересах ОСОБА_1 , є підставною і підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись Конституцією України, Законом України ''Про громадянство України'', ст.ст. 4, 13,76-82, 263, 265, 293, 315 ЦПК України, Правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19 (провадження № 61-8190 св 20), суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву, подану представником заявниці адвокатом Мартищук Людмилою Петрівною в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.