Справа № 442/3018/21 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/1130/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:

16 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

В обґрунтуванні позову посилався на те, що 24 червня 2014 року Апеляційним судом Львівської області ухвалено рішення, яким зобов`язано ОСОБА_1 розгородити самовільно зайняту дорогу загального користування, передбачену у викопіюванні з проекту планування і забудови села Михайловичі, виготовленому у 1973 році Львівським філіалом республіканського проектного інституту по землепорядкуванню «Укрземпроект» та ліквідувати вигрібну яму по АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_1 добровільно рішення суду не виконувала, державним виконавцем було скеровано подання до Дрогобицького РВ ГУНП у Львівській області про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу.

В результаті неправомірних та винних дій ОСОБА_1 йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Для поновлення свого особистого немайнового права, порушених конституційних прав і свобод він поніс витрати на юридичні консультації, написання ряду звернень та скарг, витрати на проїзд у судові засіданні у м. Стрий, витрати на проїзд до Головного управління Національної поліції у Львівській області та прокуратури Львівської області, тому такі витрати в розмірі 25 711 грн. підлягають відшкодування відповідачем. Крім того процесі перешкоджання відповідачем ОСОБА_1 у виконанні рішення суду, яке набрало законної сили та постійного перешкоджання у користуванні дорогою загального користування, йому було завдано моральну шкоду, оскільки він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривогою, страху за своє здоров`я та життя.

Розмір моральної шкоди він оцінює в 10 000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 25 711 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

16.05.2022 рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Судом не були доведені обставини, що мають значення для справи. Вважає, що ОСОБА_2 не представлено документального підтвердження витрат за надання правоої допомоги адвокатом Василишин І.Й. не зазначено з чого вона складалася, в яких слідчих діях, судових засіданнях адвокат приймав участь. Крім того, ОСОБА_2 не визначив з чого складаються витрати на суму 25 711 грн.

Вважає, що ОСОБА_2 не довів належними доказами заподіяння йому моральної шкоди.

Крім того, апелянт вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки ОСОБА_2 було відомо, що саме в 2014 році були порушені його права.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в позові відмовити повністю.

У засіданні колегії суддів Стецівка І.М. проти скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення часткового з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. Згідно Закону України «Про амністію у 2016 році» остання звільнена від призначеного покарання. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

У даній справі ОСОБА_2 правова допомога надавалася адвокатом Василишином Іваном Йосиповичем на підставі договору № 78 від 08.11.2016 року. До матеріалів справи також долучено фотокопії квитків на проїзд в судові засідання до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, фотокопії квитків на проїзд у м. Львів та фотокопії квитків на проїзд у міському транспорті м. Львова.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позивачу було заподіяну матеріальну шкоду, а відтак позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, підлягають до задоволення.

Разом з цим, суд вбачав наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Суд вважав, що винними діями відповідача ОСОБА_1 позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав душевних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, а саме перешкоджання ОСОБА_1 у виконанні рішення суду, яке набрало законної сили та постійного перешкоджання у користуванні дорогою загального користування, постійні образи, обурення, приниження гідності, страху за своє здоров`я та життя. Тобто, внаслідок винних дій відповідача, було порушено його нормальні життєві зв`язки.

Суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн., що відповідає глибині і ступеню моральних страждань потерпілого.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд повинен дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації (постанови Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_2 заявляючи вимоги про стягнення на свою користь 25 711 грн. на відшкодування матеріальної шкоди завданої йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України зазначав, що вказана сума була витрачена ним на сплату юридичних консультацій та написання ряду звернень, скарг, витрати на проїзд у судові засіданні у м. Стрий, витрати на проїзд до Головного управління Національної поліції у Львівській області та прокуратури Львівської області.

На підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_2 до матеріалів справи було долучено виключно договір про надання правової допомоги № 78 від 08 листопада 2016 року укладений між адвокатом Василишином І.Й. та Стецівкою І.М.

Жодних рахунків, квитанцій про оплату чи актів виконаних робіт із зазначенням затраченого часу під час написання ряду документів - суду надано не було.

Як вбачається з вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2018 № 442/4945/16-к ОСОБА_2 був визнанний потерпілим в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Порядок розподілу процесуальних витрат, понесених у кримінальній справі врегульований у статті 124 КПК України. Згідно з частиною першою цієї статті у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, за наявності обвинувального вироку суду відшкодувати понесені у кримінальній справі процесуальні витрати може потерпілий, а тягар відшкодування таких витрат покладається на обвинуваченого, окрім як у випадку відсутності в останнього коштів, достатніх для відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447цс19).

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КПК України потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Частиною 1 статті 126 КПК України передбачено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, доїзду до м. Стрий, Головного управління Національної поліції у Львівській області та прокуратури Львівської області, які просить стягнути ОСОБА_2 в порядку цивільного судочинства можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Отже, такі не є шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України.

Таким чином, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав у кримінальному провадженні. Такі витрати віднесено до процесуальних витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилково висновку, що понесені ОСОБА_2 процесуальні витрати при розгляді кримінального провадження є матеріальною шкодою, завданою йому невиконанням рішення суду, а позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, підлягають до задоволення.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції приходить до висновку, про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн. і цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних страждань потерпілого.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, оскільки такий, на думку колегії суддів, визначений з врахуванням принципу розумності та справедливості, з врахуванням характеру й обсягу моральних страждань ОСОБА_2 , та з врахуванням обставин даної справи, зокрема внаслідок невиконання ОСОБА_1 рішення суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 25 711 грн скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 25 711 грн скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра