Житомирський апеляційний суд
Справа №278/689/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є.О.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №278/689/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Горлов Єгор Сергійович

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О.

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 02.02.2022 року у сумі 156 477,68 грн., що складається із заборгованості за тілом - 83 055,23 грн., заборгованості за відсотками - 26 495,62 грн. та пені - 46 926,84 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 лютого 2022 року він в порядку та на умовах, визначених договором позики б/н від 02 лютого 2022 року, надав ОСОБА_2 позику у сумі 83834,52 грн. строком на 12 місяців, а відповідач зобов`язувалася повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою у визначений договором строк. Відповідач кошти отримала, про що свідчить розписка від 02.02.2022 року, написана нею власноруч. За умовами договору позики кошти повертаються відповідачем шляхом виплат в готівковій або безготівковій формі у національній валюті України. Сума платежу в рахунок повернення позики та сплати відсотків становить 11 177,94 грн. та по датах - визначається графіком платежів. Загальна сума всіх платежів відповідача за договором з урахуванням відсоткової ставки за позикою становить 134 135,23 грн., що складає 83 834,52 грн. суми кредиту та 50 300,71 грн. процентів за користування позикою або 60% річних у процентному значенні. Відповідач зобов`язана була повернути вказані кошти до 02 лютого 2023 року, але не виконала своїх зобов`язань в повному обсязі.

На час подачі позову відповідач не повернула залишок боргу, чим порушила виконання у мов договору, тому, з урахуванням зави про збільшення позовних вимог від 30.05.2023 року, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 02.02.2022 року в розмірі 202 273,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом - 83 055,22 грн., заборгованості за відсотками - 24 789,61 грн., нарахована та несплачена пеня - 94 429,16 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 202 273,99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з неї заборгованість за договором позики в розмірі 99 135,23 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно стягнуто пеню за прострочення виконання зобов`язань. Зазначає, що у задоволенні позову в частині стягнення пені за період з 02.03.2022 року по 02.02.2023 року слід було відмовити і стягнути з неї суму боргу лише в розмірі 99 135,28 грн. Так, поза увагою суду залишилося те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжений та діє до сьогоднішнього дня, тому пеня у спірних правовідносинах підлягає списанню позикодавцем та не підлягає стягненню за поданою позовною заявою. Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення пені, вважає таким, що суперечить нормам чинного законодавства. Так, згідно висновків Верховного Суду викладених у постановах щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що штрафи, неустойка, пеня та інші платежі, як захід відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Дія п.18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними кредитними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами (перелік таких договорів є невичерпним). При цьому строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже пеня, яка нарахована позивачем за період 02.03.2022 року по 02.02.2023 року підлягає списанню, а позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 02 лютого 2022 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 позику в розмірі 83 834,52 грн. строком на 12 місяців, яку зобов`язалась повернути до 02 лютого 2023 року, про що було складено договір позики б/н від 02 лютого 2022 року та власноруч написана відповідачем розписка (а.с.13-15, 16).

Відповідно до договору позики від 02 лютого 2022 року, ОСОБА_1 (позикодавець) передав, а ОСОБА_2 (позичальник) прийняла у власність грошові кошти у сумі 83 834,52 грн., також остання зобов`язалася повернути позику та сплатити відсотки в сумі 50 300,71 грн. за її користування у строк до 02.02.2023 року (а.с.13-15).

Відповідно до п.4.1 Договору позики передбачено, що при несвоєчасному поверненні основної суми позики та сплати процентів позичальник забовтується сплатити пеню в розмірі подвійної відсоткової ставки по договору (120%) за кожен день прострочення.

Згідно розрахунку від 02.06.2023 року загальний залишок заборгованості за договором становить 202 273,99 грн., з яких: залишок заборгованості за позикою 83 055,22 грн., залишок заборгованості за відсотками 24 789,61 грн., нарахована пеня 94 429,16 грн. (а.с.57).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що боргова розписка підтверджує передання грошових коштів та укладення договору позики між сторонами у справі, за яким позичальник свої зобов`язання щодо повернення боргу не виконав, як наслідок утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі, в тому числі і пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини із договору позики, а розписка від 02.02.2022 року підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у договорі грошової суми.

Копія розписки була подана позивачем до суду першої інстанції та долучена до матеріалів справи, разом із договором позики б/н від 02 лютого 2022 року (а.с.16).

Стосовно суми основного боргу відповідач не заперечує, але, нарахування пені на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення нею суми боргу, вважає незаконним та забороненим чинним законодавством України.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику та заборгованість за відсотками (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно договору б/н від 02 лютого 2022 року позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, надав позичальнику позику в сумі 83 834,52 грн. строком на 12 місяців, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою позикодавцю. Загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням відсоткової ставки за позикою становить 134 135,23 грн., що становить 83 834,52 грн. суми кредиту та 50 300,71 грн. процентів за користування позикою, або 60 % річних у процентному значенні. За порушення умов договору винна сторона відшкодовує збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством. При несвоєчасному поверненні основної суми позики та сплати процентів позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі подвійної відсоткової ставки по договору (120%) за кожний день прострочення.

Відповідно до розрахунку від 02.06.2023 року, наданого позивачем, сума заборгованості становить 202 273,99 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 83 055,22 грн., залишок заборгованості за відсотками 24 789,61 грн., нарахована пеня - 94 429,16 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за сумою позики та відсотками згідно умов договору позики, однак не погоджується щодо наявності підстав для стягнення суми пені, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання щодо стягнення з боржника пені, судом першої інстанції не враховано, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на цей час триває.

Згідно п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вищевказані положення закону та межі заявлених позовних вимог, вимога про стягнення пені за період з 02 лютого 2023 року по 02 червня 2023 року до задоволення не підлягає.

Однак, стягненню підлягають залишок заборгованості за кредитом та залишок заборгованості за відсотками за порушення грошового зобов`язання за період із 02 березня 2022 року до 02 лютого 2023 року, що складає суму у розмірі 99 135, 23 грн. (83 055,22 грн. тіло позики + 24789,61 грн. відсотки - 8709,60 грн. сума коштів віднесених позивачем на погашення пені в період з 02 лютого 2023 року по 02 червня 2023 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладення якого підтверджується договором позики б/н та розпискою від 02 лютого 2022 року, однак не врахував, що із 24 лютого 2022 року в Україні ведений воєнний стан, тому позичальник звільняється від відповідальності (пені), визначеної умовами договору за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав.

Частиною 4 статті 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасуванням судового рішення та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати, сплачені позивачем у суді першої та апеляційної інстанцій, підлягають перерозподілу пропорційно до розміру задоволених вимог.

За подачу позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1564,77 грн. (а.с.23), а відповідачем за подання апеляційної скарги був сплачений судовий збір у розмірі 3034,12 грн. (а.с.104).

З урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (49%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у розмірі 766,74 грн., а з позивача на користь відповідача понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1547,39 грн. (51% розмір залишених без задоволення позовних вимог).

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Горлов Єгор Сергійович, задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 02.02.2022 в сумі 99135, 23 грн. та судовий збір в розмірі 766,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1547, 39 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий Судді