Справа № 302/1247/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2023 смт.Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., перевіривши виконання вимог ст.ст.175-177 Цивільного процесуального кодексу України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до держави Російська Федерація (суб`єкт міжнародних відносин) (місце знаходження Посольства Російської Федерації в Україні 03049, м.Київ, просп. Повітрофлотський, 27) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

02.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до держави Російська Федерація (суб`єкт міжнародних відносин), в якому просить стягнути з держави Російської Федерації на відшкодування моральної шкоди в сумі 35000 євро еквівалент 1240750,00 гривень.

З метою встановлення місця проживання та перебування позивача ОСОБА_1 як внутрішньо переселеної особи на території Хустського (Міжгірського) району Закарпатської області на підтвердження наданих позивачем відомостей відповідно до довідки переселенця, 08.11.2022 року Міжгірським районним судом Закарпатської області було надіслано запит до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області.

07.03.2023 року на запит суду отримані відомості реєстратора Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, з яких вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , на даний час не зареєстрований та не проживає, як внутрішньо переселена особа на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за адресою АДРЕСА_3 .

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та матеріалами, що до неї додані, вважаю за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ст.48 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач . Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв`язків, то лише за умови зазначення вказаних вище обставин за нормами ст.175 ЦПК України є підстави для відкриття провадження у справі.

При цьому, пункт 3 частини 3 ст.175 ЦПК України передбачає необхідність зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Також, пункт 5 зазначеної частини вказує на те, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Проте, як вбачається із поданої позовної заяви вона не містить необхідних складових.

В обґрунтування підсудності справи Міжгірському районному суду Закарпатської області позивач ОСОБА_1 посилається на встановлену приписами частини 17 статті 28 ЦПК України альтернативну підсудність, за місцем проживання (перебування) позивача.

Як вбачається з доданої позивачем до матеріалів позовної заяви довідки переселенця від 23.04.2022 року за № 2112-, роздрукованої з порталу електронного сервісу державних послуг «Дія», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та станом на 23.04.2022 року фактично проживає / перебуває за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, жодних документів на підтвердження тих обставин, що станом на день пред`явлення позову до суду (02.11.2022 року) позивач ОСОБА_1 фактично проживав / перебував як внутрішньо переміщена особа на території Хустського (Міжгірського) району Закарпатської області, матеріали позовної заяви не містять, що тим самим включає застосування альтернативної підсудності цієї справи за даною категорією правовідносин.

Крім того, з отриманих судом відомостей реєстратора Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, вбачається, що станом на 07.03.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не зареєстрований та не проживає як внутрішньо переселена особа на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за адресою АДРЕСА_3 .

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що він звільнений від сплати судового збору, при цьому посилається на п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Як вбачається з положень пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Проте, позивачем не надано жодних доказів підтвердження того, що дії держави-агресора російської федерації призвели до його вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Таким чином, відсутні підстави вважати позивача таким, що в силу вимог Закону звільнений від сплати судового збору.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути із держави російської федерації на свою користь моральну шкоду в розмірі 1240750 грн.

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, відтак, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (ВС/КЦС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц).

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою передбачена сплата судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено з 01.01.2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 2481 грн.

Належним доказом, який підтверджує сплату судового збору є оригінал квитанції чи платіжного доручення, доданий до позовної заяви.

Отже, приймаючи до уваги ціну позову у цій справі, що становить 1240750 грн., позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду мав сплатити судовий збір у максимальному розмірі, що встановлений законом, тобто 12405 грн., однак докази сплати судового збору за вимогу майнового характеру позивачем не надані.

Вказаний в ухвалі недолік може бути усунений шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату 12405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень судового збору за наступними платіжними реквізитами на належний рахунок отримувача коштів: ГУК у Зак. обл. / Міжгірська тг/22030101, код ЄДРПОУ - 37975895, рахунок отримувача - UA0007423, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.), код класифікації доходів бюджету 22030101.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Окрім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У пункті 7 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Пунктами 5, 8 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що саме в позовній заяві зазначаються докази, що підтверджують кожну обставину, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначенням доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Як встановлено у ч. 2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про наявність підстав для залишення поданої ОСОБА_1 позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення її недоліків шляхом подачі до суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та долучення до матеріалів позовної заяви оригіналу платіжного документу про сплату позивачем судового збору в сумі 12405,00 гривень за подання позову майнового характеру, у відповідності до вимог Закону за вказаними вище реквізитами.

Також слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Також необхідно зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 pоку) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунить недоліки заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху, запропонувавши позивачу протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали усунути вказані недоліки щодо оплати судового збору та надання суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до держави Російська Федерація про відшкодування моральної шкоди в сумі 35000 євро еквівалент 1240750,00 грн.- залишити без руху для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання ухвали суду, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатьскої області:Ю. В. Сидоренко