Провадження №2/389/596/22
Р І Ш Е Н Н Я

М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Чуканової О.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Знам`янка Кіровоградської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачем подано дану позовну заяву, в якій він просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №211 від 09 червня 2020 року на праві приватної власності належить частка будинку АДРЕСА_1 . З 2015 року у зазначеному вище будинку зареєстрована дружина позивача ОСОБА_2 .. Однак, більше року остання на проживає в житловому приміщенні, так як проживає в м.Сімферополь, де має власне житло. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в будинку не має, житлом вона не цікавиться. Перешкод в користування жилим приміщенням позивач не чинить. У зв`язку з тим, що відповідач створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, він змушений звернутись з даною позовною заявою до суду.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, а справу розглядати без його участі.

Відповідач та її представник адвокат Степанова Н.В. у підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від останньої надійшла заява в якій вказано, що вона та відповідач ОСОБА_2 визнають позовні вимоги в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення, просять справу розглядати без їх участі.

Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами справи, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 30 липня 1982 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області зареєстровано шлюб (а.с.12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 червня 2020 року та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 січня 2023 року, позивачу ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 , виданого 09 червня 2020 року та зареєстрованого в реєстрі за №211, на праві приватної власності належить спільної частки житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.15;17;18-19;39).

Матеріали Інвентаризаційної справи №3608, заведеної 24 липня 1964 року, свідчать про те, що на будинок садибного типу по АДРЕСА_3 за замовленням ОСОБА_1 , 23 вересня 2019 року, виготовлено технічний паспорт. За даними технічного паспорту (експлікація до схеми розташування будівель та споруд) за вказаною адресою розташовані такі будівлі і споруди: житловий будинок «А»; сіни «а1»; веранда «а2»; сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Г», вбиральня «Д», літній душ «Е», сарай «Ж», погріб «З», літня кухня «И», веранда «и», погріб «К», водопровід «в», огорожа «№». Загальна площа будинку становить 100.90 кв.м., житлова 58,00 кв.м. Станом на 01 січня 2013 року вказаний будинок зареєстрований: у розмірі частка за ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі договору дарування та у розмірі частка за ОСОБА_4 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою під будівництво індивідуального житлового будинку.

З копії домової книги вбачається, що за вищевказаною адресою окрім позивача з 23 вересня 2015 року зареєстрована його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Довідка видана Квартальним комітетом №16 м.Знам`янка свідчить про те, що частина будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , в даному будинку окрім власника зареєстрована ОСОБА_2 , яка протягом останніх восьми років за вказаною адресою не проживає, речі її відсутні. Інша частина будинку належить ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право власності та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказують на те, що відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належть 1/3 частка квартири АДРЕСА_4 , де окрім неї зареєстровані її чоловік ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 (а.с.26;27;28).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 380 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сім`ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї належать дружина, діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачам у користуванні будинком, або що з цього питання вони звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації з поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратила право на користування належною позивачу на праві частини спільної частки житлового будинку АДРЕСА_2 , внаслідок її відсутності у ній, тобто за місцем реєстрації, понад один рік.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

ЗЧастиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір».

За подання даного позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. Таким чином 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141,223,263-265,280-282,284,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою що втратила право користування житлом, а саме, частиною спільної частки житлового будинку АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_6

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову відповідно до квитанції від 24 жовтня 2022 року № 0.0..1 у АТ КБ «Приватбанк» у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.. Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах даної справи № ЄУН 389/2877/22.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп..

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Г.В. Берднікова