Справа № 161/2085/23 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/1043/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеною заявою.

Покликалася на те, що з часу народження, а саме з 19 жовтня 1979 року і до 25 червня 1993 року була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У 1993 році переїхала до республіки білорусь, де проживала до 2022 року. Після чого повернулась в Україну та проживає у квартирі в місті Луцьку за вказаною вище адресою.

Також зазначала, що з метою отримання громадянства України за територіальним походженням зверталась до Управління ДМС України у Волинській області та отримала роз`яснення про необхідність підтвердження факту безперервного проживання в Україні з 1979 року до 1993 року .

Посилаючись на вищевказане і уточнивши заявлені вимоги, ОСОБА_3 просила суд встановити факт її проживання у неповнолітньому віці на території України в м. Луцьку Волинської області в період з 19 жовтня 1979 року по 27 серпня 1993 року.

Під час розгляду справи протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2023 року до участі у справі залучено заінтересовану особу - Управління ДМС України у Волинській області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2023 року в задоволенні заяви відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним і необгрунтованим, представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невірну оцінку доказів та встановлених обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_3 задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду законним і таким, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, заінтересована особи Управління ДМС України у Волинській області просила залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником ОСОБА_3 письмові та інші докази у безспірному порядку не доводять та не підтверджують факту постійного і безперервного проживання останньої на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що заявник ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку, Волинської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 31 січня 1980 року Луцьким міським відділом ЗАГС Волинської області (а.с. 5).

З 01 вересня 1986 року по 27 серпня 1993 року заявник ОСОБА_3 навчалась у середній школі №18 м. Луцька і вибула зі школи після 8 класу у зв`язку із зміною місця проживання, що підтверджується долученими судом до матеріалів справи письмовими доказами: копією довідки КЗ Загальної середньої освіти «Луцький ліцей №18» Луцької міської ради № 02-20/275 від 15 листопада 2022 року, копією особової справи учениці «Середньої школи гімназії №18» ОСОБА_4 , копією наказу №169 від 27 серпня 1993 року «Про вибуття учнів» (а.с. 6, 94- 98).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій - відповідей Управління ДМС України у Волинській області щодо інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до 25 червня 1993 року та знята з реєстрації місця проживання у республіку білорусь, м. Брест; дата реєстрації відсутня. За даною адресою зареєстрована і проживає мати заявниці ОСОБА_5 (а.с. 7, 8, 27-29, 30, 32, 49).

Також, з наявної в матеріалах справи наданої ОСББ «Відродження 20» копії поквартирної картки прописки (реєстрації) Форми Б наймача ОСОБА_6 , батька заявника ОСОБА_3 , слідує, що остання була прописана з 02 грудня 1983 року по 25 червня 1993 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47-48, 99).

Наведені вище обставини щодо періоду проживання і навчання заявника ОСОБА_3 на території України та її виїзд з батьком ОСОБА_7 в неповнолітньому віці в м. Брест, республіка білорусь, підтверджуються показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , які вони дали в суді першої інстанції (а.с. 39-42).

Крім того, з наданих заявником копій свідоцтва про реєстрацію шлюбу, паспорта встановлено, що у зв`язку із реєстрацією шлюбу 01 серпня 2001 року вона змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » та є громадянкою республіки білорусь (а.с. 69-74, 82-91).

З приєднаних до матеріалів справи копій заяви від 05 липня 2023 року та повідомлення Управління ДМС України у Волинській області вбачається, що ОСОБА_3 подала до даної установи заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням і ця її заява прийнята до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 цього Кодексу у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1992 року.

Абзацом другим ст. 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Аналіз зазначених правових норм свідчить, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи немайнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, паспорта громадянина України, зокрема постійного проживання на території України у певний період.

Установивши, що у період з 19 жовтня 1979 року по 25 червня 1993 року від народження та до зняття з реєстації і вибуття у неповнолітньому віці з одним із батьків у республіку білорусь, місто Брест ОСОБА_3 проживала на території України в місті Луцьку, Волинської області, що підтверджуєься наявними в матеріалах справи належними доказами, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, зробив помилковий висновок про недоведеність заявницею факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року та безпідставно відмовив у задоволенні її заяви про встановлення юридичного факту.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, допустив невідповідність висновків, які у ньому виклав, встановленим обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України в період з 19 жовтня 1979 року по 27 серпня 1993 року.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді