Справа № 536/705/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.

за участю секретаря судового засідання Клонової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором співробітництва,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , та вказав, що 03 жовтня 2013 року дві фізичні особи-підприємці: ОСОБА_3 (надалі-«ФОП ОСОБА_3 ») і ОСОБА_4 (надалі-«ФОП ОСОБА_4 »), з одного боку, та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі-«ФОП ОСОБА_2 »), з іншого боку, уклали договір співробітництва № 8/10/13 (надалі-«Договір співробітництва»). В Договорі співробітництва вказано, що його сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль спільно діяти в сфері торгівлі французьким одягом для досягнення спільної мети: розвитку фірмової торгової мережі магазинів торгової марки «Zaldiz» в м.Харкові шляхом відкриття одного магазину в торгово-розважальному центрі «Караван» (надалі-«ТРЦ «Караван»). Наголосив, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 536/1847/20 суд встановив наступні обставини, а саме, що згідно пункту 3.1 Договору співробітництва ФОП ОСОБА_2 надав ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 на весь період спільної роботи право використовувати логотип, документацію та інші матеріали, які надаються французькою компанією, що володіє торговою маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (права на використання в Україні передані компанії «Модный bazar» 22 квітня 2013 року). В п.6.1. Договору співробітництва вказано, що ФОП ОСОБА_2 , для якісної підготовки магазину до запуску, зобов`язується виконати наступні роботи: -розробка проєкту, який має враховувати індивідуальні особливості фасаду; -розробка плану оптимально-раціонального використання внутрішнього простору приміщення та найбільш грамотного розташування торгового обладнання і вітринних модулів, а також всіх деталей інтер`єру; -ретельний підбір асортименту товару для магазину, враховуючи сезонний час відкриття та кліматичну зону розташування міста; -доопрацювання інших складових успішної роботи підприємства, а ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 перераховують ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) євро за 30 календарних днів до передбачуваної дати відкриття магазину. ФОП ОСОБА_2 зобов`язується до дати відкриття магазину виконати перераховані вище роботи, а у випадку невиконання цих робіт-повернути отримані кошти ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 в день відкриття магазину.

03 жовтня 2013 р. між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір, згідно умов якого ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 домовились про те, що вони приймають участь в фінансуванні всіх витрат за цим договором з розрахунку 50% витрат кожною з них, а також порівну беруть на себе витрати, пов`язані з орендою торгової площі в ТРЦ «Караван», відкриттям та функціонуванням на цій площі магазину для торгівлі одягом. В вищезазначеному договорі ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 домовились про те, що договір оренди приміщення для розміщення магазину від їх імені буде укладати ФОП ОСОБА_4 , оскільки за умовами п.7.7. Договору співробітництва приміщення для магазину підбирається ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 . Громадянин ОСОБА_5 одночасно з укладанням Договору співробітництва отримав від ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 20000,00 євро та надав розписку про їх отримання. 10.10.2013 між ФОП ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «КРОНА-КОМПАНІ» було укладено договір оренди № А46/Х-1, згідно умов п.1.1. та п.2.3. якого та «Додатку В» до цього договору (надалі-«Договір оренди») ФОП ОСОБА_4 орендувала приміщення площею 71,5 кв. м. в торговорозважальному центрі за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення магазину з продажу одягу торгової марки «Zaldiz». ТОВ «КРОНА-КОМПАНІ» 03.11.2013 надала дозвіл на проведення опоряджувальних робіт в орендованому ФОП ОСОБА_4 приміщенні, а ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 за власні кошти облаштували орендоване приміщення. 17 листопада 2013 року, згідно акту прийому-передачі приміщення, це приміщення було передане ТОВ «КРОНА-КОМПАНІ» ФОП ОСОБА_4 для роботи магазину. Листом від 18.11.2013 ФОП ОСОБА_4 повідомила ТОВ «КРОНА-КОМПАНІ» про відкриття з 17.11.2013 магазину в вищезгаданому орендованому приміщенні. Отже, датою початку роботи магазину в ТРЦ «Караван» є 17.11.2013. Таким чином, ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 повністю виконали свої зобов`язання перед ФОП ОСОБА_2 , передбачені Договором співробітництва, щодо оплати ФОП ОСОБА_2 грошових коштів згідно умов пункту 6.1. Договору співробітництва, а також щодо відкриття магазину в ТРЦ «Караван». В той же час, оскільки ФОП ОСОБА_2 не виконав умови п.6.1. Договору співробітництва, він повинен був в день відкриття магазину повернути ФОП ОСОБА_3 отримані від неї 10000,00 євро, а також повернути ФОП ОСОБА_4 отримані від неї 10000,00 євро, однак, цього ним зроблено не було. Також, вказав, що в рішенні зазначено, що Верховний Суд в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 404/6523/16ц встановив, що громадянин ОСОБА_5 отримав від ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20000 євро віповідно до Договору співробітництва, на підставі довіреності, виданої 09 вересня 2013 року ФОП ОСОБА_2 , якою останній уповноважив ОСОБА_5 бути його представником у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання, отримувати товарно-матеріальні цінності, у тому числі грошові кошти.

28 грудня 2018 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги до ФОП ОСОБА_2 за Договором співробітництва. Відповідно до умов цього договору про відступлення права вимоги ФОП ОСОБА_3 відступила позивачу право вимагати від ФОП ОСОБА_2 виконання зобов`язань за Договором співробітництва, а також право вимагати, в тому числі, сплати інфляційних втрат та 3 % річних через невиконання ФОП ОСОБА_2 умов Договору співробітництва.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог позивач простить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000,00 євро (десять тисяч євро) передплати за Договором співробітництва; 2934,25 євро. (дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири євро 25 євроцентів) як 3% річних з суми передплати за Договором співробітництва за період з 18.11.2013 по 29.08.2023; 147557,76 грн. (сто сорок сім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім грн. 76 коп.) витрат на оренду та обслуговування торгової площі для магазину за період з листопада 2013 р. по лютий 2014 р. 442810,16 грн. (чотириста сорок дві тисячі вісімсот десять грн. 16 коп.) інфляційних втрат з суми витрат на оренду та обслуговування торгової площі для магазину в розмірі 147557,76 грн. за період з грудня 2013 р. по червень 2023 р.; 42866,88 грн. (сорок дві тисячі вісімсот шістдесят шість грн. 88 коп.) як 3% річних з суми витрат на оренду та обслуговування торгової площі для магазину в розмірі 147557,76 грн. за період з 01.12.2013 по 29.08.2023, а всього стягнути 12934,25 євро (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири євро 25 євроцентів) та 633234,80 грн. (шістсот тридцять три тисячі двісті тридцять чотири грн. 80 коп.).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Також, суд зазначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

У ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 2 ГПК передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №367/4695/20 (провадження №14-12цс21), критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі. При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом. Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Як вбачається з матеріалів справи, у спірних правовідносинах брали участь фізичні особи-підприємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з одного боку, та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , з іншого боку, які уклали договір співробітництва та виступали як суб`єкти господарювання, діяльність яких була спрямована на спільну діяльність в сфері торгівлі з метою розвитку фірмової торгової мережі магазинів шляхом відкриття магазину та використання для спільної підприємницької діяльності. Саме в процесі здійснення підприємницької (господарської) діяльності між сторонами виник спір, що є предметом розгляду у цій справі.

Відповідні взаємовідносини між вищевказаними сторонами як між суб`єктами господарювання встановив Верховний Суд в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 404/6523/16ц за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

При таких обставинах спірні правовідносини слід визначити як господарські, а відтак розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

При цьому суд наголошує, що визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 255, 256, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

Постановив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором співробітництва закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутись до господарського суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 26.12.2023.

СуддяА. С. Река