ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1766/21 Номер провадження 22-ц/814/2058/23Головуючий у 1-й інстанції Макарчук С. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діють представники - адвокат Ткаченко Анна Володимирівна, адвокат Нестеренко Наталія Миколаївна, на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року (повний текст рішення складено 29 липня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_2 .

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що вона з ОСОБА_1 перебувала у шлюбі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Марківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області 09 вересня 2006 року, актовий запис №6, та в подальшому розірвано рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 липня 2021 року. Позивачка вказує, що від цього шлюбу сторони мають трьох дітей: доньку ОСОБА_3 , 2007 року народження, та синів ОСОБА_4 , 2014 року народження, і ОСОБА_5 , 2019 року народження, які проживають з нею та перебувають на її утриманні.

ОСОБА_2 зазначає, що за час шлюбу вони з відповідачем за їхні спільні кошти купили житло, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження цієї обставини позивачка зазначає про договір купівлі-продажу від 16 жовтня 2010 року, який був укладений з відповідачем за первісним позовом.

Також позивачка вказує, що у 2018 році на кошти подружжя ними був набутий автомобіль марки «Skoda Superb», легковий загальний седан, рік випуску 2003, державний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 02 жовтня 2018 року зареєстрований за ОСОБА_2 . На підтвердження цієї обставини позивачка зазначає про довідку Територіального сервісного центру МВС № 5346 від 09 червня 2021 року № Ш-40. Також позивачка зазначає, що вартість автомобіля становить 135 000,00 грн, він є неподільною річчю та перебуває у користуванні ОСОБА_1

ОСОБА_2 посилається на те, що у зв`язку з припиненням їхнього спільного проживання як подружжя відповідач за первісним позовом заявив, що ніякого майна вона не отримає, а він є власником будинку і автомобіля. Нею було запропоновано відповідачу провести добровільний розподіл будинку та сплатити 1/2 частку вартості автомобіля, на що відповідач відмовився. Позивачка вказує, що оскільки їхні з відповідачем частки у спірному житлі є рівними, але домовленості з відповідачем не було досягнуто, між ними виник спір про порядок володіння та користування житлом та автомобілем, які належать їм на праві спільної сумісної власності, вона змушена звертатися до суду із вимогами про розподіл цього майна.

У зв`язку з вищевказаним, ОСОБА_2 прохала суд: постановити рішення про розподіл майна, що складається з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Skoda Superb», легковий загальний седан, рік випуску 2003, державний номер НОМЕР_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Skoda Superb», легковий загальний седан, рік випуску 2003, державний номер НОМЕР_1 .

Короткий зміст зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання майна подружжя особистою приватною власністю та стягнення коштів.

За твердженнями відповідача за первісним позовом, спірний будинок є його особистою приватною власністю, оскільки його будівництво було розпочате ще ОСОБА_6 на підставі рішення № 115 від 30 вересня 1993 року, яким виконавчим комітетом Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області йому було виділено земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва житлового будинку. На виконання вимог цього рішення ОСОБА_6 було отримано будівельний паспорт та розпочато будівництво житлового будинку і благоустрій території земельної ділянки. На початку 2008 року батьком відповідача - ОСОБА_7 за первісним позовом було запропоновано ОСОБА_6 продати йому цей об`єкт нерухомого майна, однак оскільки був відсутній акт введення об`єкту в експлуатацію, а незавершене будівництво не пройшло державної реєстрації, нотаріус повідомив їм про неможливість укладення угоди. У зв`язку з цим поза межами нотаріального посвідчення ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 грошові кошти за купівлю цього будинку, а ОСОБА_6 підтвердив цей факт розпискою.

У подальшому вже відповідачем за первісним позовом, але за кошти, які постійно надавалися йому його батьком як дарунок або ж витрачалися батьком особисто, було здійснено перепланування та реконструкцію будинку, проведені ремонтні роботи, зроблено огорожу, побудовано окремі господарські будівлі, сплачено штраф за здійснення ОСОБА_1 самовільного будівництва. Відповідач за первісним позовом вказує, що фактично всі роботи були завершені у 2008 році, але за браком часу лише у 2010 році житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було введено в експлуатацію та набуто право власності на нього, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16 листопада 2010 року.

Позивач за зустрічним позовом зауважує, що в період з вересня 2007 року до березня 2009 року вони з позивачкою за первісним позовом не проживали однією сім`єю, тобто у лютому 2008 року, коли ОСОБА_7 придбав будинок, у період його реконструкції та ремонту вони з ОСОБА_2 не проживали разом як подружжя і на момент створення цього майна між ним та позивачкою були відсутні сімейні відносини. Вказує на те, що позивачка жодні кошти на проведення реконструкції та ремонту будинку не надавала, оскільки їх не мала, бо жодного дня за своє життя не працювала та не мала офіційного доходу, а також що у цей час нею не велося домашнє господарство, так як вони перестали проживати як подружжя.

Також відповідач зазначає, що автомобіль марки «Skoda Superb» було придбано за його кошти, які знову ж таки його батько, отримав від продажу автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , та підтверджується доданими до відзиву документами, а потім подарував відповідачеві як своєму сину з метою купівлі автомобіля. ОСОБА_1 вважає, що факт оформлення автомобіля на його колишню дружину, не підтверджує факт набуття ними спільної власності на цей автомобіль.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що спірний житловий будинок та автомобіль марки «Skoda Superb» належать йому на праві особистої приватної власності.

Також відповідач за первісним позовом вказує, що іншим майном, а саме, автомобілями Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, та Volkswagen Passat, 2001 року випуску, а також поголів`ям свиней у кількості 58 штук ОСОБА_2 розпорядилася самостійно без його відома та дозволу шляхом продажу різним особам. ОСОБА_1 зазначає, що він згоди на відчуження цього майна не надавав, а позивачка за первісним позовом здійснила відчуження цього майна проти його волі та не в інтересах сім`ї та не на її потреби.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , він придбав у ОСОБА_8 навесні 2019 року, сплативши йому 5000,00 доларів США, але переоформити право власності на це авто не встиг, оскільки вказаний автомобіль вибув із його володіння через продаж позивачкою поза його волею.

Щодо автомобіля Volkswagen Passat, 2001 року випуску, на номерних знаках іноземної реєстрації, відповідач за первісним позовом зазначає, що ця автівка була ввезена в Україну його знайомим ОСОБА_9 , у якого він разом із ОСОБА_10 придбали це авто. ОСОБА_1 не встиг оформити право власності на цей автомобіль, оскільки він вибув із його володіння через продаж позивачкою поза його волею.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 прохає стягнути по 1/2 частині вартості відчуженого ОСОБА_2 майна.

В останній редакції зустрічної позовної заяви від листопада 2021 року, ОСОБА_1 прохав суд: визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки «Skoda Superb», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2003 року випуску; визнати транспортний засіб марки Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в якості компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, в розмірі 106 600,00 грн; визнати транспортний засіб марки Volkswagen Passat, 2001 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в якості компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Volkswagen Passat, 2001 року випуску, в розмірі 63 700,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в якості компенсації вартості поголів`я свиней у кількості 29 голів в розмірі 124 800,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 всі витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та стягнення коштів задоволено частково.

У задоволенні зустрічного позову в частині визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , особистою власністю відмовлено.

Проведено поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на цей житловий будинок з визначенням рівних часток по 1/2 частині за кожним із співвласників.

У задоволенні зустрічного позову в частині визнання автомобіля «Skoda Superb», легковий загальний седан сірого кольору, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_6 , особистою власністю відмовлено.

Проведено поділ автомобіля «Skoda Superb», легковий загальний седан сірого кольору, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_6 , визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на цей автомобіль з визначенням рівних часток по 1/2 частині за кожним із співвласників.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в якості компенсації вартості поголів`я свиней в кількості 29 голів у розмірі 124 800,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову в частині визнання автомобіля марки Volkswagen Tranporter, 2005 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошових коштів у якості компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову в частині визнання автомобіля марки Volkswagen Passat, 2001 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошових коштів у якості компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 382,72 грн, які складаються із 1 287,90 грн витрат по сплаті судового збору та 2 094,82 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 118,28 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Частково з рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його у відповідній частині в апеляційному порядку.

Так, особа, яка подала апеляційну скаргу прохала суд апеляційної інстанції рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року змінити частково, а саме: визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_6 , сірого кольору, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_5 ; стягнути з ОСОБА_2 всі витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його ухваленні було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у свою чергу призвело до невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні місцевого суду, а також було допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що із системного аналізу норм права вбачається, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті такого майна.

Так, зокрема, спірний житловий будинок із господарськими спорудами був побудований ОСОБА_1 за час, коли подружжя сторін справи не проживали однією сім`єю та за кошти його батька, однак за браком коштів був введений в експлуатацію та право власності на нього було зареєстровано лише наприкінці 2010 року.

Крім того, автомобіль марки «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_6 , сірого кольору, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , було придбано за кошти батька відповідача за первісним позовом, які останній отримав від продажу автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

З урахуванням вищевказаного, особа, яка подала апеляційну скаргу, впевнена, що спірне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та автомобіль, є його особистою приватною власністю.

ОСОБА_1 наголошено, що місцевим судом було здійснено поділ автомобіля марки «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_6 , сірого кольору, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , з порушенням визначених у постановах Верховного Суду принципів, що в подальшому призведе лише до поглиблення конфлікту між сторонами справи.

Також місцевим судом не було взято до уваги, що недобудований будинок, що є предметом даного спору, був придбаний батьком позивача за зустрічним позовом, що підтверджується, зокрема, розпискою колишнього його власника, що міститься у матеріалах справи.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохала суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року.

Позивач за первісним позовом наголошує, що спірний об`єкт нерухомого майна як об`єкт власності було створено у 2010 році в період перебування сторін справи у шлюбі та в інтересах сім`ї.

Вказано, що показання свідків щодо придбання спірного житла ОСОБА_1 за його особисті кошти не містять в собі обґрунтованого змісту та не можуть підтверджувати походження таких коштів, а тому вони не є достатнім та беззаперечним підтвердженням позиції особи, яка подала апеляційну скаргу, з цього питання.

Наголошено на існуванні презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу.

На думку ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 та його представники під час судового засідання подану апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити з підстав, що в ній наведені.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 у заяві, поданій до суду апеляційної інстанції останньою у квітні 2023 року, прохала суд розгляд апеляційної скарги здійснювати за її відсутності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Коровіна Н.Г. прохала суд, у тому числі, розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності представника позивача за первісним позовом.

Інші учасники справи, будучи належними чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання до апеляційного суду не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його представників та свідків, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються виключно незгоди ОСОБА_1 з невизнанням місцевим судом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіля марки «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_6 , сірого кольору, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , його особистою приватною власністю, то підстави апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в іншій частині відсутні.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони справи перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2006 року по 08 липня 2021 року (т.1, а.с. 07, 16-17).

Час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними не оспорювався та підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторне), серія НОМЕР_7 від 01 червня 2021 року, відповідно до якого 09 вересня 2006 року за актовим записом № 6 виконавчим комітетом Марківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (після одруження ОСОБА_12 ) (т. 1, а.с. 7), та копією рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 липня 2021 року про розірвання зазначеного шлюбу (т. 1, а.с. 16-17).

Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку ОСОБА_3 , 2007 року народження; сина ОСОБА_4 , 2014 року народження; сина ОСОБА_5 , 2019 року народження. Зазначене сторонами не оспорюється та підтверджено копіями відповідних свідоцтв про народження дітей (т. 1, а.с. 18-20).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 30 вересня 1993 року № 115 «Про надання дозволу на будівництво житлового будинку», виконком сільської ради вирішив: виділити земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва житлового будинку ОСОБА_6 в с. Бутенки Кобеляцького р-ну Полтавської обл.; будівельний паспорт на забудову садиби одержати у головного архітектора району; попередити ОСОБА_6 , що проведення будь-яких робіт на виділеній земельній ділянці без будівельного паспорта на забудову садиби тягне за собою наслідки, передбачені статтею 105 ЦК України (т. 1, а.с. 64, 79).

12 лютого 2008 року ОСОБА_6 надано розписку про отримання коштів від продажу нерухомого майна, відповідно до якої ним, ОСОБА_6 , отримано кошти від ОСОБА_7 , в розмірі 30 000,00 грн за продаж житлового будинку (ступінь виконаного будівництва складає близько 75 %) в АДРЕСА_1 . Документи, що підтверджують його право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, а саме: рішення виконавчого комітету Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області № 115 від 30 вересня 1993 року «Про надання дозволу на будівництво житлового будинку» та ОСОБА_13 паспорт на земельну ділянку під будівництво житлового будинку в с. Бутенки ним, ОСОБА_6 , передано ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 61).

Копія Будівельного паспорту на земельну ділянку під будівництво житлового будинку, складеного на ім`я ОСОБА_6 , надана відповідачем та долучена до матеріалів справи (том 1, а.с. 65-72).

Відповідно до рішення Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 17 лютого 2009 року «Про надання дозволу ОСОБА_1 на збір матеріалів вибору земельної ділянки по АДРЕСА_2 » вирішено: надати дозвіл ОСОБА_1 на збір матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки площею 0,15 га по АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; ОСОБА_1 виготовлену документацію подати на розгляд та погодження до Бутенківської сільської ради Кобеляцького району (т. 1, а.с. 80).

11 березня 2009 року ОСОБА_1 укладено договір про користування електричною енергією № 6601427 щодо об`єкта - житлового будинку, розташованого в с. Бутенки (т. 1, а.с. 73-74).

26 липня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 09-11, 83-86, 215-220).

16 вересня 2010 року ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , виконкомом Бутенківської сільської ради видано довідку про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію щодо житлового будинку в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 75).

27 вересня 2010 року відносно ОСОБА_1 складено протокол № 52 про адміністративне правопорушення (т. 1, а.с. 78), а 28 вересня 2010 року відповідно до постанови № К-348/2010 по справі про адміністративне правопорушення, винесеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 97 КУпАП за фактом вчинення самовільного будівництва будинку по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 76).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 30 вересня 2010 року № 117 «Про дозвіл на продовження терміну завершення будівництвом житлового будинку з господарчими будівлями в АДРЕСА_1 » вирішено погодити продовження терміну завершення будівництвом житлового будинку до квітня 2011 року (т. 1, а.с. 81).

18 жовтня 2010 року видано сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер ПТ 000790 щодо об`єкта: житлового будинку садибного типу, одноповерхового, загальною площею 94,2 кв.м., в АДРЕСА_1 ; забудовник: ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 77, 82).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_8 , від 16 листопада 2010 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 грудня 2010 року, ОСОБА_1 зареєстрований власником з часткою 1/1 приватної форми власності житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 94,2 кв.м., житлова площа 53,1 кв.м.; складається із житлового будинку «А» загальною площею 94,2 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м; вбиральні «Б»; вигрібної ями «І» (т. 1, а.с. 13, 87, 212-213).

07 грудня 2010 року сформовано Витяг про державну реєстрацію прав, серія ССУ № 160971, щодо цього ж об`єкту та власника (т. 1, а.с. 88, 214).

Згідно довідки Кобеляцького бюро технічної інвентаризації № 01-01-201 від 08 липня 2021 року, за даними реєстрації права власності станом на 31 грудня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Бутенківською сільською радою 16 жовтня 2010 року. Нерухоме майно зареєстровано в Кобеляцькому БТІ в книгу 4 за р. №1169 і в цілому складається з: житлового будинку, літ. «А», загальною площею 94,2 кв.м., житловою - 53,1 кв.м; вбиральні, літ. «Б»; вигрібної ями «І» (т. 1, а.с. 15).

Відповідно до звіту № 970 про незалежну оцінку майна, складеного оцінювачем 29 жовтня 2021 року (т. 1, а.с. 191-227), вартість житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , та спорудами без урахування земельної складової на день оцінки становить 499 100,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу 5346/2018/1128025 транспортного засобу від 02 жовтня 2018 року, оформленого та підписаного сторонами у сервісному центрі 5346 та посвідченого адміністратором сервісного центру РСЦ МВС в Полтавській області Чередніченко Н.В., ОСОБА_14 продав, а ОСОБА_2 придбала транспортний засіб марки Skoda, модель Superb, 2003 року випуску, колір сірий, номер кузова № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_10 , зареєстрований за продавцем 13 квітня 2016 року ТСЦ 5342, за 48 000,00 грн (т. 1, а.с. 89-90).

Як вбачається із повідомлення Територіального сервісного центру МВС № 5346 від 09 червня 2021 року за № Ш-40, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів та наявних баз даних автомобіль марки Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , значиться зареєстрованим за ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 02 жовтня 2018 року, видане ТСЦ № 5346 (т. 1, а.с. 8).

Відповідно до висновку незалежної оцінки від 29 жовтня 2021 року, станом на день проведення оцінки (т. 1, а.с. 189):

- вартість автомобіля Skoda Superb, 2003 року випуску - 140 400,00 грн;

- вартість автомобіля Volkswagen Transporter, 2005 року випуску - 213 200,00 грн;

- вартість автомобіля Volkswagen Passat, 2001 року випуску - 127 400,00 грн.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (т. 1, а.с. 119-120; т. 2, а.с. 44-46, 123-125), складеного за підписом старости ОСОБА_15 та депутата ОСОБА_16 , у домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , утримувалося поголів`я свиней в кількості 58 штук; за попередньою згодою обох власників проведено поділ поголів`я свиней таким чином:

- ОСОБА_2 - кабан, 1 шт.; свиноматка, 16 шт.; ремонтні свинки до 9 місяців, 3 шт.; свині близько 1,5 років, 7 шт.;

- ОСОБА_1 - свиноматка поросна, 1 шт.; свиноматка, 2 шт.; поросята 2-3 місяці, 17 шт.; ремонтні свинки до 9 місяців, 3 шт.; свині близько 1,5 років, 6 шт.

Відповідно до висновку незалежної оцінки від 29 жовтня 2021 року, станом на день проведення оцінки (т. 1, а.с. 190), вартість 29 голів свиней, відповідно до визначеної у Акті обстеження частини, виділеної ОСОБА_1 , становить 124 800,00 грн.

Також відповідачем за первісним позовом надані копії розписок (т. 1, а.с. 101, т. 2, а.с. 130-146), копії квитанцій/товарних накладних тощо (т. 1, а.с. 121-163), матеріали розгляду звернень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 до поліції (т. 2, а.с. 3-39, 82-118, 189-219) про вчинення кримінальних правопорушень одне одним.

Позиція апеляційного суду

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 і є незмінною судовою практикою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Втім, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Відтак, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Подібні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 та у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 524/2518/20.

Щодо об`єкта нерухомості

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя.

Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19, провадження № 61-18866св21, від 02 серпня 2022 року у справі № 760/23279/20, провадження № 61-19299св21, від 24 липня 2023 року у справі № 373/612/20, провадження № 61-11521св21.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Так, звертаючись до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою, зокрема, про визнання майна особистою приватною власністю, ОСОБА_1 вказував, що спірний житловий будинок був ним побудований за кошти, які надав йому його батько та в період, коли подружжя сторін справи не проживали однією сім`єю.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги довід скаржника, що в період часу з вересня 2007 року до березня 2009 року сторони справи не проживали разом як подружжя, оскільки вище вказане не підтверджується належними та достатніми доказами, що в свою чергу позбавляє суд встановити дійсність зазначеного.

Аналізуючи подану ОСОБА_1 до місцевого суду розписку про отримання коштів від продажу об`єкту нерухомого майна, згідно якої ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 30000,00 грн за продаж житлового будинку (ступінь виконаного будівництва складає близько 75 %) в АДРЕСА_1 , вбачається, що нею підтверджується лише факт отримання грошових коштів ОСОБА_6 від батька позивача за зустрічним позовом, натомість підтвердження між вказаними фізичними особами договірних відносин у частині купівлі-продажу об`єкта нерухомості матеріали справи не містять, оскільки згідно статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідач за первісним позовом зазначав, що спірний об`єкт нерухомого майна на день його придбання ОСОБА_7 не був добудований та, відповідно, введений в експлуатацію з метою подальшої його реєстрації, натомість матеріали справи не містять в собі й договору відчуження об`єкта незавершеного будівництва, що й було б належним доказом переходу права власності на такий об`єкт.

Крім того, ОСОБА_1 не надав доказів, що кошти вкладені у будівництво спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами належала йому на праві його особистої власності, оскільки колегія суддів погоджується із критичною оцінкою місцевим судом наданих позивачем за зустрічним позовом розписок, адже викладена в них інформація містить спірний характер (розписка про отримання подарованих коштів) та залежить виключно від волевиявлення особи, що її склала.

Також місцевий суд правильно вказав, що копії квитанцій про придбання будівельних матеріалів на підтвердження вимог зустрічного позову також не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки не підтверджують з якою саме метою були придбані ці будівельні матеріали та за які саме кошти.

Відтак, ОСОБА_1 не спростував презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірний житловий будинок, оскільки саме він мав її спростувати.

Позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів, що він за власні кошти здійснював будівництво спірного будинку, а також не довів, що спірний будинок хоча добудовувався і за час шлюбу, проте за належні йому особисті кошти.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції, дослідивши належним чином докази у справі у їх сукупності, зокрема й показання свідків, погоджується із висновком місцевого суду, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Щодо транспортного засобу

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у поданій нею позовній заяві прохала суд, зокрема, визнати за нею право власності на частки автомобіля марки «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_6 , сірого кольору, 2003 року випуску, натомість ОСОБА_1 у поданій ним зустрічній позовній заяві прохав суд визнати за ним право особистої приватної власності на вказаний автомобіль.

Водночас, ОСОБА_1 у поданій ним зустрічній позовній заяві та апеляційній скарзі зазначає, що автомобіль марки «Skoda Superb» був придбаний ним за кошти, які отримав його батько від продажу автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

На підтвердження факту купівлі спірного транспортного засобу за грошові кошти, що належали ОСОБА_7 , позивачем за зустрічним позовом долучено до матеріалів справи копію розписки про отримання коштів останнім від продажу автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , від ОСОБА_17 .

Аналізуючи вище вказану копію розписки, суд апеляційної інстанції зазначає, що на підставі неї неможливо встановити факт купівлі за отримані кошти від продажу транспортного засобу батьком відповідача за первісним позовом спірного автомобіля, що в свою чергу свідчить про недоведеність передбаченими ЦПК України доказами заявником даного твердження.

Відтак, враховуючи, що автомобіль марки «Skoda Superb» був придбаний подружжям під час їх перебування у шлюбі, то колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що даний об`єкт рухомого майна є спільною сумісною власністю сторін справи, що не було спростовано ОСОБА_1 у передбаченому законодавством порядку.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відтак, з урахуванням позовних вимог, які були заявлені сторонами у справі, суд першої інстанції, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, здійснив їх розгляд у межах заявлених ними вимог.

Крім того, колегія суддів зауважує, що залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції зауважує, що подані до місцевого суду ОСОБА_1 численні довідки про результат розгляду звернення, видані працівниками поліції, рапорти, витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколи прийняття заяв про кримінальне правопорушення та іншу подію, тощо, немає доказового значення при вирішені даного спору, що перебуває у провадженні суду, оскільки такі докази лише підтверджують факт наявності спору між учасника справи, у тому числі й щодо порядку користування та розпорядження спірним майном.

Також посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування статей 57, 60 СК України у подібних правовідносинах, викладених у наведених заявником постановах Верховного Суду є безпідставними, оскільки висновки місцевого суду у цій справі не суперечать узагальненим висновкам, викладеним у зазначених заявником постановах з урахуванням встановлених обставин.

Крім того, показання свідків, що були допитані під час судового засідання у суді апеляційної інстанції, не спростовують висновку суду, що ґрунтуються на сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, оскільки самих лише показань недостатньо для спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діють представники - адвокат Ткаченко А.В., адвокат Нестеренко Н.М.слід залишити без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року -без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діють представники - адвокат Ткаченко Анна Володимирівна, адвокат Нестеренко Наталія Миколаївна залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко