Справа № 953/5024/23
Провадження № 2-др/953/53/23
22 грудня 2023 року м. Харків
Київський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Узденова М.Р.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ»,
третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,
третя особа - Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
В провадженні Київського районного суду міста Харкова знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволений повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №5851, вчинений 29 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за період з 29 липня 2014 року по 29 липня 2020 року включно суми заборгованості у розмірі 1773,93 гривень заборгованість за тілом кредиту, 683,09 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією, 3941,26 гривень заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, 50 гривень плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 6448,28 гривень за Кредитним договором №33495/2739PL3 від 26 квітня 2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК» та ОСОБА_1 .

У порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просила ухвалити додаткове рішення та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 7500 гривень. В обґрунтування заяви посилалась на те, що 23 травня 2023 року між адвокатом Іващенко А.В та Мілентьєвим Д.О. був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н та додаткова угода №1, в якій сторони визначили порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката Іванченко А.В. та погодили встановити оплату гонорару адвоката за надання правничої допомоги у фіксованому розмірі 15000 гривень, виходячи зі складності справи, кваліфікації та досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин. При цьому сторони вважають такий розмір розумним та таким, що враховує витрачений адвокатом час та значення справи для клієнта. 06 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Іванченко А.В. погоджено та підписано акт приймання-передачі юридичних послуг за вказаною справою у розмірі 15000 гривень. Оскільки відповідачем було визнано позовні вимоги та відповідно справу було розглянуто в скорочені терміни, позивач вважає за доцільне зменшити розмір фактичних витрат на правову допомогу, які було понесено до 7500 гривень.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явилась, надала суду заяву про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення по справі за її відсутності. Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Під час розгляду цивільної справи представник позивача зробив заяву про надання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну (правничу) допомогу, які поніс позивач у зв`язку з розглядом цивільної справи, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У передбачений законом строк представник позивача звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 гривень. В обґрунтування зазначених витрат надала суду: Договір про надання правничої допомоги №б/н від 23 травня 2023 року, додаткову угоду № 1 від 23 травня 2023 року, акт приймання-передавання юридичних послуг (правничої допомоги) №б/н від 13 листопада 2023 року.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи №953/5024/23, вважає заяву представника позивача Іванченко А.В. такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, виходячи з наведених правових положень, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Разом з тим, представник відповідача не надав жодних пояснень з приводу вирішення питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, не висловив своїх міркувань та заперечень з приводу поданої представником позивача заяви.

У постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року по справі №910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. ВС зауважив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Відповідач з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом цивільної справи, не звертався.

Так, представником позивача наданий договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 23 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Іванченко А.В., відповідно до п. 5.1 якого, за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар, сума якого узгоджується за згодою сторін та підтверджується актами виконаних робіт. У додатковій угоді №1 сторони узгодили фіксований розмір гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги клієнту (консультування клєінта, визначення правової позиції у справі, підготовка, підписання та подання позовної заяви, заперечень, клопотань, пояснень, апеляційних скарг, відзивів, участь (особиста, дистанційна, шляхом відеоконференція) адвоката у судових засіданнях у справі, який складає 15000 гривень. При цьому, відповідно до п. 4.2 Додаткової у4годи №1, налажним наданням послуг є здійснення адвокатом як визначеного переліку цілком, так і будь-якої дії/послуги окремо залежно від доцільності/необхідності її вчинення у взаємозв`язку із обраною правовою позицією у справі на даній стадії судового процесу. Як вбачається зі змісту акту приймання-передавання юридичних послуг (правничої допомоги) №б/н від 13 листопада 2023 року з описом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у період з 23 травня 2023 року по 06 листопада 2023 року адвокат надав, а клієнт отримав наступні послуги: вивчення судової практики, визначення та погодження із клієнтом правової позиції у справі тривалість 2 години; підготовка, складення та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню тривалістю 8 годин; підготовка, складення та подання до суду заяви про відхилення мирової угоди від 31 липня 2023 року тривалістю 2 години.

Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, ВП ВС вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові ід 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Із матеріалів справи та наданих представником позивача документів на підтвердження несення позивачем витрат по сплаті правничої допомоги адвоката вбачається, що такі дії представника відповідають умовам договору про надання правової допомоги. Витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а також з обсягом, наданих адвокатом послуг та значенням справи для сторони.

При цьому, представник позивача у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі до 7500 гривень, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог та розгляд справи у скорочені терміни.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на суму 7500 гривень, оскільки зазначена сума заявлена стороною позивача до стягнення повністю підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі №953/5024/23, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

Додаткове рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», , місцезнаходження: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9а, оф. 204.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5.

Третя особа - Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), , місцезнаходження: 61024, м. Харків, вул. Студентська, буд. 5/4.

Суддя Т.В. Бобко