ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/248/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/993/22 Категорія: 310020000 Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Ярошенко Б.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на навчання,, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в неї з відповідачем є спільний син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

20.05.2008 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Згідно рішення Городищенського районного суду від 06.02.2009 року з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти до досягнення їхнім сином повноліття.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їхньому сину ОСОБА_4 виповнилось 18 років, тому виплата аліментів згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06.02.2009 року припинилася.

На час звернення до суду із вказаним позовом ОСОБА_3 продовжує навчання у ВСП «Шевченківський фаховий коледж Уманського національного інституту садівництва», що підтверджується довідкою від 16.09.2022 № 93.

Відповідач добровільно сплачувати аліменти на період навчання сина, який досяг повноліття і продовжує навчання, відмовляється.

З таких підстав просила суд стягнути аліменти на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку ОСОБА_1 , починаючи з дати подання даної позовної заяви до суду і до припинення навчання або до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2022 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання та на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше досягнення ним 23 років, починаючи з 25.10.2022.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 992, 40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд враховує, що повнолітній ОСОБА_3 навчається на І курсі ВСП Шевченківський фаховий коледж Уманського національного університету садівництва, денної форма навчання за державним замовленням і отримує соціальну стипендію у розмірі 890 грн. При цьому він, під час навчання, проживає у іншому населеному пункті, де необхідно орендувати житло, придбавати продукти харчування, навчальну літературу, канцелярські предмети тощо.

Судом також враховано наявність у відповідача іншої дитини ОСОБА_5 , яку відповідач також зобов`язаний утримувати.

Наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не позбавляє його обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідач ОСОБА_1 має вік 40 років, є працездатним і має змогу таку допомогу надавати.

Тому, встановлені судом обставини в їх сукупності, а також те, що батьки зобов`язані спільно утримувати своїх дітей, суд прийшов до висновку, що об`єктивним розміром аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, буде 1/6 частина всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення у справі є таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, незаконне, необгрунтоване і не справедливе, тому просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, який відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що він є учасником бойових дій, проте судом в рішенні суду стягнуто з нього на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн, отже судом проігноровано вимоги п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зазначає, що його сину на назначалась стипендія по прохідному балу, проте з урахуванням наданих документів, що посвідчують його права як учасника бойових дій для отримання соціальної стипендії як сину учасника бойових дій він отримує соціальну стипендію у розмірі 890 грн.

При розгляді справи судом першої інстанції не були враховані вимоги ст. 199 СК України та ст. 200 СК України, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а на його утриманні перебуває непрацююча дружина та малолітня донька.

Вказує, що судом порушені норми процесуального права, оскільки на його адресу не надходили ні ухвала про відкриття провадження у справі , ні позовна заява з додатками, ні повістки про виклик до суду, яке він отримав 05.01.2023 , що порушує його право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, посилається на те, що судом не було надано аналізу відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень, відсутність відповіді на його аргументи та наведення мотивів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19.12.2022 без змін, вказує, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, а також фактично дублюють заперечення проти позову позивача і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про призначення аліментів на навчання.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.08.2008, шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Городищенського райсуду від 06.02.2009, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття починаючи з 08.01.2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 досяг повноліття.

За довідками ВСП Шевченківський фаховий коледж Уманського національного університету садівництва від 16.09.2022 № 93 та від 02.11.2022 № 240, ОСОБА_3 з 12.09.2022 навчається на І курсі денної форми навчання за державним замовленням, спеціальність «Агроінженерія». Період навчання: з 01.09.2022 по 31.01.2025.

Згідно наказу № 72(22)/с від 07.09.2022 академічна стипендія на перший семестр 2022-2023 н.р. (з 12.09.2022 по 31.12.2022) призначена не була.

Згідно наказу № 101 від 01.11.2022, ОСОБА_3 призначена соціальна стипендія в розмірі 890 грн. на місяць з 01.09.2022 по 31.12.2022, як дитині зі статусом дитини учасника бойових дій (посвідчення ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 від 06.01.2016р.).

Згідно рейтингу студентів спеціальності 208 «Агроінженерія», які вступають на основі диплома ОКР « Кваліфікований робітник» група 13Ас, конкурсний бал ОСОБА_3 складає 140, стипендію останній не отримує.

Також встановлено, що згідно Витягу з Реєстру територіальної громади №2022/000540944 від 10.09.2022, ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації ОСОБА_2 та перебуває на утриманні позивача.

За довідкою-розрахунком Городищенського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області від 09.11.2022 № 15884, загальна заборгованість ОСОБА_1 зі виплати аліментів, станом на 09.11.2022, складає 17 789 грн. 76 коп.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.11.2022, відповідач ОСОБА_1 також є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_8 .

За довідкою Городищенської районної філії Державного центру зайнятості № 20.021-14/340 від 08.06.2022, ОСОБА_1 перебував на обліку у вказаній установі та у період часу із 02.03.2020 по 26.05.2020 отримав дохід у розмірі 14 996 грн. 39 коп.

Із 19.05.2018 відповідач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 .

Відповідачем надано суду довідку пенсійного фонду форми ОК-7, про доходи ОСОБА_9 за 2011-2021 роки.

Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, встановив, що повнолітній син ОСОБА_3 навчається на І курсі ВСП Шевченківський фаховий коледж Уманського національного університету садівництва, денної форма навчання за державним замовленням і отримує соціальну стипендію у розмірі 890 грн. При цьому він, під час навчання, проживає у іншому населеному пункті, де необхідно орендувати житло, придбавати продукти харчування, навчальну літературу, канцелярські предмети тощота у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_1 має вік 40 років, є особою працездатного віку і має змогу надавати таку допомогу.

Також суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, взяв до уваги факт перебування на утриманні відповідача малолітньої доньки.

Також судом було обгрунтовано відхилено доводи відповідача, що на його утриманні перебуває непрацююча дружина та не може себе самостійно утримувати, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження зазначеного.

Крім того, доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано.

Доказів того, що повнолітній син ОСОБА_10 , здатний самостійно себе утримувати, має самостійний дохід у вигляді стипендії, яка є незначною і у зв`язку з цим не потребує надання матеріальної допомоги з боку батька, матеріали справи не містять.

Колегія суддів зауважує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них і в інших випадках, передбачених законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам сина ОСОБА_3 , так і можливостям його батька, відповідача у справі.

Доводи апелянта, що він є учасником бойових дій, проте судом в рішенні суду стягнуто з нього на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн, отже судом проігноровано вимоги п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не варті уваги, оскільки за змістом пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблений правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає пільг щодо звільненням від сплати судового збору у справах із вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Оскільки предметом даного спору є стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, тому відсутні підстави вважати, що справа, пов`язана із порушенням прав апелянта як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для віднесення відповідача до категорії осіб звільнених від сплати судового збору на підставі п.13 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, оскільки на його адресу не надходили ні ухвала про відкриття провадження у справі , ні позовна заява з додатками, ні повістки про виклик до суду, яке він отримав 05.01.2023 , що порушує його право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, не приймаються судом апеляційної інстанції.

Так, із матеріалів справи вбачається, що із даним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду 25 жовтня 2022 року.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та надано строк у п`ять днів з дня отримання даної ухвали для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Роз`яснено, що відповідач має право протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали подати відзив на позовну заяву.

18 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, який був підписаний ОСОБА_1 10 листопада 2022 року .

17 листопада 2022 року через засоби поштового зв`язку подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву з додатками, який був зареєстрований місцевим судом 18.11.2022.

Крім того, 18 листопада 2022 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав до суду відзив на позовну заяву аналогічний змісту відзиву поданому 17.11.2022 у паперовому вигляді.

Посилання апелянта, що не направлення судом першої інстанції копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви стало порушенням його прав спростовуються рішення суду, оскільки із змісту рішення суду вбачається, що при визначенні розміру аліментів судом було враховані доводи викладені у відзиві на позовну заяву та докази долучені до відзиву.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, однак на результати розгляду справи не впливають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2023 року.

Судді :