Справа № 495/731/23
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 лютого 2023 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

судді Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить поділити спільне майно подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. та автомобіль марки «Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору, наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору.

Стислий виклад позиції позивача

21.10.2000 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, актовий запис №264, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.10.2000 року. За час спільного проживання сторони за спільні кошти на підставі договору про порядок викупу паю від 27.09.2019 року №17, що є правочином про купівлю нерухомості шляхом виплати поступових пайових інвестицій та акту приймання-передачу від 16.11.2022 року прибдали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. та автомобіль марки «Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору. Право власності на вказане майно було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №317454760 від 12.12.2022 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Позивач зазначає, що у сторін не завжди складаються добрі стосунки, як у подружжя, іноді виникають суперечки та для захисту у майбутньому своїх прав та законних інтересів позивач звернулась до суду та просить визнати за нею в порядку поділу майна подружжя, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., а за відповідачем право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 25.01.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач в підготовче судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини які зазначені в позові та просила задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом та нормативно-правове обгрунтування

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 21.10.2000 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, актовий запис №264, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.10.2000 року.

За час спільного проживання сторони за спільні кошти на підставі договору про порядок викупу паю від 27.09.2019 року №17, що є правочином про купівлю нерухомості шляхом виплати поступових пайових інвестицій та акту приймання-передачу від 16.11.2022 року прибдали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. та автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору. Право власності на вказане майно було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №317454760 від 12.12.2022 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Позивач зазначає, що у сторін як у подружжя, не завжди складаються добрі стосунки, іноді виникають суперечки та для захисту у майбутньому своїх прав та законних інтересів позивач звернулась до суду та просить визнати за нею в порядку поділу майна подружжя, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., а за відповідачем право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1 та 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Тобто тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Таким, чином, враховуючи, що майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. та автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору, набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим в порядку поділу майна подружжя, визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. та за відповідачем право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору.

Висновки за результатами розгляду справи

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.