Провадження №2/523/699/23
У Х В А Л А

"29" грудня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, цивільну справу №523/13651/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа №523/13651/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подала до суду клопотання про звернення з судовим дорученням про надання міжнародно-правової допомоги, яким просить:

1) Звернутися з судовим дорученням про надання міжнародної правової допомоги, доручити компетентному органу Республіки Болгарія, а саме: Державній агенції захисту дітей (Дьржавна агенция за закрила на детето) адреса: вул. «Триадица», № 2, м. Софія, 1051, Республіка Болгарія, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса територіального підрозділу Державної агенції захисту дітей в м. Варна (Дьржавна агенция за закрила на детето): вул. «Георгі Раковскі», № 62, м. Варна, Республіка Болгарія, 9000, забезпечити проведення обстеження умов проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем їх офіційного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування необхідних умов для проживання та виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та скласти відповідний документ, здійснити опитування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з приводу можливості проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доручити компетентному органу Республіки Болгарія, а саме Державній агенції захисту дітей (Дьржавна агенция за закрила на детето) адреса: вул. «Триадица», №2, м. Софія, 1051, Республіка Болгарія, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса територіального підрозділу Державної агенції захисту дітей в м. Варна (Дьржавна агенция за закрила на детето): вул. «Георгі Раковскі», № 62, м. Варна, Республіка Болгарія, 9000, висловити свою позицію у висновку або іншому відповідному документі щодо можливості проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; отримавши для цього від ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідні для висловлення такої позиції документи. 2) Направити судове доручення до центрального органу юстиції Республіки Болгарія або іншого компетентного органу Республіки Болгарія у порядку встановленому Договором між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, ратифікованого Законом України № 2911-IV ва 22.09.2005 року, через компетентні органи Міністерства юстиції України. 3) Зупинити провадження у справі № 523/13651/22.

В обгрунтування заяви зазначає, що оскільки розгляд справи про встановлення місця проживання дитини з одним із батьків неможливий за відсутності органу опіки та піклування, який в даному випадку неможливо скласти, враховуючи що дитина проживає з матір`ю дитини ОСОБА_2 , в Республіці Болгарія, то законним буде направлення судового доручення до компетентного органу Республіки Болгарії з приводу з`ясування необхідних по справі питань.

У судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним ОСОБА_1 - адвокат Сторожук Д.І. подав до суду заяву про розгляд клопотання ОСОБА_2 про звернення з судовим дорученням про надання міжнародно-правової допомоги, за його та довірителя відсутності. Також надав заперечення на клопотання, просив відмовити у його задоволенні. Обґрунтував заперечення наступним: 1) Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований разом із батьком, за адресою: АДРЕСА_2 , тому доводи ОСОБА_2 про те що дитина не має зареєстрованого місця проживання на території України не відповідають дійсності; 2) посилання на те, що дитина вільно володіє болгарською мовою, а тому може бути допитана відповідними органами м. Варна, нічим не підтверджено. Надана реєстраційна картка, щодо місця проживання, є дозвільним документом на тимчасове проживання в країні Болгарії, так не фіксує реєстрацію проживання. ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 знаходяться в м. Варна, країна Болгарія, тимчасово, а не на постійній основі; 3) Висновок органу опіки та піклування не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права та обов`язки, несе виключно інформативний та рекомендаційний характер; 4) суд не має права збирати докази. ОСОБА_2 взмозі самостійно звернутися до компетентного органу м. Варна, для отримання відповідного висновку, та подання його як доказу для суду; 5) Посилання ОСОБА_2 на ч. 8 ст. 130, ч. 1 ст. 499 ЦПК України, ч. 1, 2 ст. 80, Закону України «Про міжнародне приватне право», Договір між Україною та Республікою Болгарією про правову допомогу в цивільних справах, Інструкцію про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом МЮУ, ДСА України від 27.06.2008р. №1092/5/54 не є доцільним. Ч. 8 ст. 130 ЦПК України регулює вручення безпосередньо судових повісток особам, які проживають за межами України. Зазначене ніяким чином не відноситься до справи № 523/13651/22. Ч. 1 ст. 499 ЦПК України відноситься до розділу XI ЦПК України. Зазначений розділ регулює ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВАХ ЗА УЧАСТЮ ІНОЗЕМНИХ ОСІБ. Слід зазначити, що Іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"). В справі № 523/13651/22 не приймають участь іноземні особи. Щодо ч. 1, 2 ст. 80, Закону України «Про міжнародне приватне право», то зазначена стаття та її частини насамперед розповсюджуються на громадян України, які постійно проживають за кордоном. Як вже говорилося, раніше та неодноразово, ОСОБА_2 разом з дитиною, перебуває в м. Варна, Болгарія, тимчасово. Тому на неї не розповсюджуються Закон України « Про міжнародне приватне право». Щодо Договору між Україною та Республікою Болгарією про правову допомогу в цивільних справах, то в ньому не зазначено про те, що суди Договірної Сторони мають право звертатися з судовими дорученнями щодо зобов`язального характеру здійснити певні дії, саме в частині безпосереднього виконання іншими компетентними органами проведення обстеження місця проживання громадян України, проведення відповідних бесід з громадянами України. При цьому, в ст. 9 Договору значиться, що Договірні Сторони надають одна одній правову допомогу шляхом здійснення окремих процесуальних дій, зокрема складання, направлення та вручення документів, проведення експертиз, допиту сторін, свідків, експертів та інших учасників процесу, а також виконання рішень органів юстиції. За п. 2.1. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом МЮУ, ДСА України від 27.06.2008р. №1092/5/54 у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном. В нашому випадку відсутня необхідність в врученні документів, отримання доказів, тощо. Оскільки ОСОБА_2 , як говорилося раніше, має всі правові підстави надати необхідні докази самостійно. З вищевикладеного вбачається, що вищезазначеними нормами не врегульовано складання та подання судового доручення за кордон для надання та складання відповідного висновку. Окремо зазначаємо, що доручення суду України надсилається у порядку, встановленому Цивільним процесуальним Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами. Питання судових доручень регулюються статтями 1-16 Гаазької конвенції з питань цивільного процесу від 1 березня 1954 р., Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або торговельних справах від 15 листопада 1965 р., Конвенцією про збір за кордоном доказів по цивільних та торговельних справах від 18 березня 1970 р., статтями 4-19 Мінської конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 г., а також консульськими конвенціями. Зазначеними конвенціями також не врегульовано складання та подання судового доручення за кордон для надання та складання відповідного висновку.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд клопотання про звернення з судовим дорученням про надання міжнародно-правової допомоги за її відсутності. Зазначила, що сімейним законодавством республіки Болгарія не передбачено отримання висновку органу опіки та піклування, складення акту обстеження житлово-побутових умов дитиною за заявою одного з батьків, у зв`язку з чим вона і звертається до суду.

Треті особи як не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечили явку своїх представників до судового засідання.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи клопотання ОСОБА_2 про звернення з судовим дорученням про надання міжнародно-правової допомоги, доводи заперечення адвоката Сторожук Д.І., як представника ОСОБА_1 , суд дійшов висновків про задоволення клопотання ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що предметом розгляду справи є позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з нею.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наразі проживає з матір`ю ОСОБА_2 в м. Варна. Згідно АДРЕСНА КАРТА НА ЧУЖДЕНЕЦ від 12.10.2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.4, ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, яка набула чинності для України 01.04.2007 року предметом цієї Конвенції є підтримка прав дітей, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи проінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності

За ст. 6 вказаної Конвенції під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; б) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Стаття 12 Конвенції ООН про права дитини визначає, що Держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Про необхідність заслуховування думки дітей, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 ЦПК України під-час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених статтею 43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права: безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки. За ч. 3 вказаної статті суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Будь-яких обмежень щодо врахування думки дитини, висловленої нею до досягнення десятирічного віку, положення діючого національного законодавства України не містять. Так само ВС в постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 підтвердив, що в Україні не існує і законодавчо визначених вікових обмежень для дитини щодо висловлення нею думок під час вирішення судом питань, що стосуються її життя, а отже в кожній справі суддя приймає рішення щодо цього питання враховуючи індивідуальні об`єктивні та суб`єктивні фактори.

Тобто, орган, який вирішує відповідне спірне питання, за необхідності, враховуючи особливості справи та з метою правильного встановлення фактичних обставин справи, має право відібрати пояснення в дитини щодо спірних питань та врахувати їх в подальшому при вирішенні питання по суті.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Отже, судами всебічно приділяється увага думці дитини та висловленим нею бажанням, ці питання з`ясовуються на підставі різних доказів, в тому числі, шляхом опитування дитини. При цьому, суди зважають і на різноманітні супутні фактори, які можуть мати вплив на висловлений дитиною інтерес, а тому думка дитини не є абсолютною та оцінюється у сукупності із іншими доказами.

Ініціатором заслуховування думки дитини у судовому засіданні може виступати сама дитина, її законний представник, представник органу опіки та піклування, сторони та їх представники.

Окрім цього, для захисту інтересів малолітніх чи неповнолітніх осіб, з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, має право і суд (ст.13 ЦПК України).

Згідно письмових пояснень Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.04.2023 №01-05-3/149вх, орган опіки вважає недоцільним розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із тим що наразі дитина проживає за межами України.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

21 травня 2004 року між Україною та Республікою Болгарія укладено Договір про правову допомогу в цивільних справах. Договір ратифіковано Законом N 2911-IV (2911-15 ) від 22.09.2005.

Згідно ст. 9 Договору між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, договірні Сторони надають одна одній правову допомогу шляхом здійснення окреми процесуальних дій, зокрема складання, направлення та вручення документів, проведення експертиз, допиту сторін, свідків, експертів та інших учасників процесу, а також виконання рішень органів юстиції.

Оскільки місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даний час, є АДРЕСА_1 ., тому виникла необхідність направити судове доручення компетентному органу Республіки Болгарія для проведення певних процесуальних дій: проведення опитування малолітнього, забезпечення проведення обстеження умов проживання ОСОБА_2 , отримання висновку щодо доцільності проживання малолітнього з матір`ю.

Згідно з ч. 1 ст. 498 ЦПК України, яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року встановлено, що кожна договірна держава призначає центральний орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що Договірні Сторони надають одна одній правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, їх вручення.

У рамках Гаазької конвенції з питань цивільного процесу Україна має отримувати допомогу від таких країн як є Аргентина, Білорусія, Бельгія, Болгарія, Канада, Китай, Кіпр, Чехія, Данія, Єгипет, Естонія, Фінляндія, Франція, Німеччина, Греція, Угорщина, Ірландія, Ізраїль, Італія, Японія, Латвія, Литва, Люксембург, Мексика, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія, Корея, Румунія, Росія.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.80 Закону України «Про міжнародне приватне право» і ст. 498 ЦПК України, суд вважає за необхідне звернутися з відповідним судовим дорученням про надання правової допомоги (про витребування інформації та заслуховування думки малолітніх дітей) до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому, до заперечень адвоката Сторожук Д.І. з приводу недоцільності такого звернення до компетентного органу Болгарії, суд ставить критично, оскільки враховуючи що фактичним місцезнаходженням малолітнього наразі є м. Варна, то іншого способу заслуховування думки дитини, визначення умов його проживання, отримання висновку від компетентного органу, чинним законодавством України не встановлено.

Пунктом 8 частини 1 статті 252 ЦПК України встановлено, що суд може за заявою учасника справи зупинити провадження у справі у разі звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Провадження у справі в такому випадку відповідно п. 12 ч. 1 ст. 253 ЦПК України зупиняється до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Отже, на підставі п. 8 ч. 1ст. 252 ЦПК України, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Керуючись статтями 259, 268, 251, 252, 260, 365, 496, 498 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Звернутися із судовим доручення про надання правової допомоги до компетентного органу Республіки Болгарія, а саме Державної агенції захисту дітей (Дьржавна агенция за закрила на детето) адреса: АДРЕСА_3 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса територіального підрозділу Державної агенції захисту дітей в м. Варна (Дьржавна агенция за закрила на детето): вул. «Георгі Раковскі», № 62, м. Варна, Республіка Болгарія, 9000.

Доручити компетентному органу Республіки Болгарія, а саме Державній агенції захисту дітей (Дьржавна агенция за закрила на детето) адреса: вул. «Триадица», № 2, м.Софія, 1051, Республіка Болгарія, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса територіального підрозділу Державної агенції захисту дітей в м. Варна (Дьржавна агенция за закрила на детето): вул. «Георгі Раковскі», № 62, м. Варна, Республіка Болгарія, 9000:

- проведення обстеження умов проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_3 , за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування наявності необхідних умов для проживання та виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- вислухати думку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у присутності психолога, перекладача (у разі необхідності), щодо вирішення спору між батьками про визначення його місця проживання;

- надати суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надати суду завірений переклад ухвали про судове доручення.

Направити доручення компетентному органу Республіки Болгарія, а саме Державній агенції захисту дітей (Дьржавна агенция за закрила на детето) адреса: АДРЕСА_3 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса територіального підрозділу Державної агенції захисту дітей в м. Варна (Дьржавна агенция за закрила на детето): вул. «Георгі Раковскі», № 62, м. Варна, Республіка Болгарія, 9000, через Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), адреса: 01001, місто Київ, Печерський район, провулок Музейний, будинок 2-Д.

Зупинити провадження у цивільній справі №523/13651/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 29.12.2023 року.

Суддя: К.О. Далеко