П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 640/11283/18

Провадження: № 22-ц/824/2616/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Поліщук Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Управління патрульної поліції у Харківській області, Департаменту патрульної поліції

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ішуніної Л. М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Харківській області, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями органів державної влади,

у с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 січня 2018 року визнано протиправними дії інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м Харкові лейтенанта поліції Сіпка С. А. про притягнення ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, а саме, що вона 01 серпня 2018 року о 20-11 год., керуючи транспортним засобом Nissan Juke, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Свободи, 11/13, керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушила пункт 19.1.а ПДР. Постанову скасовано і справу про адміністративне правопорушення закрито. Вважає, що незаконним рішенням інспектора поліції їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона протягом тривалого часу душевно страждала, зверталася до фахівців у галузі права за консультаціями, складанням позову про оскарження винесеної відносно неї постанови, вимушена була звертатися до суду з метою доведення факту своєї непричетності до скоєння інкримінованого їй адміністративного правопорушення, неодноразово викликалась та з`являлась до суду. Внаслідок вищевказаних неправомірних дій був порушений її звичайний уклад життя, що призвело до позбавлення можливості в реалізації своїх звичок та бажань, погіршення взаємовідносин з родичами, принизило її честь, гідність та ділову репутацію, що вимагає додаткових зусиль для відновлення та організації її життя.

23 січня 2020 року ухвалою Київського районного суду міста Харкова вищевказану справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду міста Харкова, який, у свою чергу, ухвалою від 05 травня 2020 року передав зазначену цивільну справу за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями органів державної влади, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень.

Взадоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 246,68 грн віднесено на рахунок держави.

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник УПП в Харківській області ДПП та ДПП Іващенко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачкою не було надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, зокрема, не доведено, що вона зазнала душевних страждань, а час та зусилля, які докладалися для визнання дій інспектора неправомірними та закриття адміністративного провадження, які нібито порушували звичний режим її життя, викликали у неї дискомфорт та спричинили душевні переживання. Жодних медичних довідок, які б підтверджували стан психологічного або фізичного здоров`я позивачки не надано. Окрім того, зазначив, що сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. При цьому, зауважив, що позивачкою взагалі необґрунтована сума стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, а тому, є такою, що ґрунтується лише на припущеннях.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дьоміна М.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та зазначила, що інспектором патрульної поліції під час винесення постанови було грубо порушене право позивачки на захист, передбачене ст.. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що нею було зроблено відповідний запис у постанові. Зазначила, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності була винесена 01.01.2018 року, позовна заява судом була розглянута та ухвалено рішення у справі 30.01.2018 року, тобто, 1 місяць ОСОБА_2 перебувала у пригніченому стані, пов`язаному із вимушеним поясненням своїм рідним та близьким причин її притягнення до адміністративної відповідальності і накладеного штрафу.

Окрім того, вказала, що при визначенні компенсації моральної шкоди, складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначені враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності та справедливості. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 01 січня 2018 року інспектором 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові сержантом поліції Сіпком С. А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 252799, якою встановлено, що 01 січня 2018 року о 20:11 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Nissan Juke, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Свободи, 11/13 у м. Харкові, керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушила пункт 19.1.а ПДР - порушення водіями транспортних засобів використання освітлювальних приладів в темну пору, в умовах недостатньої видимості, в тунелях, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 січня 2018 року, яке набрало законної сили, дії інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові сержантом поліції Сіпка С. А. щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності визнано протиправними.

Постанову від 01 січня 2018 року серії ЕАА № 252799 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, тобто, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, в якому зазначено, що «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). При цьому, не спростовується те, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини».

На підставі викладеного та з урахуванням вимог розумності та справедливості суд першої інстанції вважав, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 2 000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2, ст. 4 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження №61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення,є помилковими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.

Як було зазначено вище, постанову від 01 січня 2018 року скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, досліджених судом доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки, матеріалами справи підтверджується, що дії інспектора щодо складання відносно ОСОБА_2 протоколів про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122-2 КУпАП, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини.

Щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц , від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17.

Разом з тим, визначений позивачем розмір моральної шкоди на підставі статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, станом на 01 січня 2018 року, в розмірі 3 723 грн, суд першої інстанції вірно вважав необгрунтованим, оскільки, відповідно до вказаного Закону, відшкодуванню підлягають: заробіток та інші грошові доходи, які втратив громадянин внаслідок незаконних дій; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (частина перша статті 12, пункт 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

З матеріалів справи убачається, що позивачем не вказано, що саме підлягає відшкодуванню в розумінні зазначеного закону та не міститься відповідних доказів.

Враховуючи наведене, розмір моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з загальних положень ст. 23 ЦК України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду в розмірі - 2 000,00 грн., оскільки такий розмір буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, в результаті складення протоколів про адміністративні правопорушення, викладений склад правопорушень в яких не підтвердився в суді та справу про адміністративні правопорушення було закрито.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду, колегія суддів відхиляє, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах Управління патрульної поліції у Харківській області, Департаменту патрульної поліції підлягає залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03жовтня 2023 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Управління патрульної поліції у Харківській області, Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

Н. В. Поліщук