Номер провадження: 22-ц/813/6775/23
Справа № 522/3504/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Домусчі Л.В. 11 травня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Тедіс Україна», треті особи: ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно якого просив стягнути з ТОВ «Тедіс Україна» на його користь 104066,07 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06 жовтня 2022 року, на вулиці Генерала Геннадія Воробйова, 13-Є в місті Києві, водій ОСОБА_2 припаркував та у порушення вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху залишив автомобіль «Ford Transit 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого вказаний транспортний засіб розпочав самовільний рух і зіткнувся з припаркованим позаду належним йому автомобілем «Audi А3», державний номерний знак НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року у справі №760/14675/22 винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_2 06 жовтня 2022 року, тобто в день дорожньо-транспортної пригоди, керував автомобілем «Ford Transit 350» державний номерний знак НОМЕР_3 , у зв`язку з виконанням трудових обов`язків на посаді водія ТОВ «Тедіс Україна» на підставі трудового договору. Згідно страхового полісу №EP-209950653 від 08 липня 2022 року цивільно-правову відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». За умовами договору страхування ліміт відповідальності за шкоду, завдану пошкодженням майна одного потерпілого, становить 160000 грн., розмір франшизи - 500 грн. Про настання страхового випадку ОСОБА_1 повідомив ПАТ «СК «УСГ» 06 жовтня 2022 року, а 13 жовтня 2022 року подав страховику заяву про виплату страхового відшкодування. 3 метою визначення вартості матеріального збитку, нанесеного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля, страховиком було замовлено незалежну експертну оцінку вартості такого збитку. За наслідками проведеного 13 жовтня та 04 листопада 2022 року суб`єктом оціночної діяльності огляду належного ОСОБА_1 автомобіля «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_2 , виявлено його механічні пошкодження внаслідок ДТП. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 11 грудня 2022 року №02C/10/22, складеного суб`єктом оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi А3», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 229847,17 грн. з врахуванням податку на додану вартість на запасні частини. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні (0,64), становить 106382,72 грн. з врахуванням податку на додану вартість на запасні частини. Страховиком 23 грудня 2022 року на картковий рахунок позивача було здійснено виплату 94307,93 грн. страхового відшкодування (106382,72-500-11574,79=94307,93), оскільки за приписами ст. 12 і п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) страхове відшкодування зменшується на визначені суми франшизи (500 грн.) та податку на додану вартість (11574,79 грн).

ОСОБА_1 вважав, що виплачена позивачу страховиком сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування понесених ним витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом належного йому автомобіля «Audi А3». Зокрема, згідно рахунків №4 та №5 від 23 грудня 2022 року та актів приймання-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 23 грудня 2022 року, наданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , фактична вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 197874 грн. Різниця між фактичною вартістю ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням заміни пошкоджених деталей (вузлів) на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, становить:

Фактична вартість ремонту (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) 197874,00 грн., у тому числі:

- вартість запасних частин, матеріалів 175468 грн.

- вартість ремонтно-відновлювальних робіт 22406 грн.

Розмір франшизи 500 грн.

Сума виплаченого страхового відшкодування 94307,93 грн.

Всього: 197874 + 500,00 - 94307,93 = 104066,07.

На підставі викладеного ОСОБА_1 вважав, що різниця в розмірі 104066,07 грн. між фактичною вартістю ремонту автомобіля (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) підлягає стягненню з відповідача на його користь як з власника (законного володільця) автомобіля, який несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що залишивши поза увагою і не надавши належної оцінки Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 11 грудня 2022 року №02С/10/22, складеного суб`єктом оціночної діяльності, суд не перевірив доводи позивача про те, що відповідач не заперечував результатів оцінки матеріального збитку і що фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля знаходиться у межах вартості матеріального збитку, визначеної таким Звітом.

Крім того, рахунок №4 від 23 грудня 2022 року на 175468 грн. (вартість запасних частин, матеріалів) та акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) на вказану суму від 23 грудня 2022 року, рахунок №5 від 23 грудня 2022 року на 22406 грн. (вартість виконання ремонтних робіт) та акт приймання-передачі виконаних робіт на вказану суму від 23 грудня 2022 року є належними, допустимими і достатніми письмовими доказами, які об`єктивно підтверджують факти як виконання відновлювального ремонту автомобіля, так і виникнення у їх замовника (позивача) обов`язку щодо сплати вартості виконаних робіт, а також і те, що такі витрати для позивача є неминучими. Сам по собі факт не здійснення потерпілою особою (апелянтом) фактичних витрат, які він мусить понести для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні ст. ст. 22, 1192,1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» зазначає, що страхова компанія у повному обсязі виконала свої зобов`язання перед потерпілою особою за укладеним полісом обов`язкового страхування №EP-209950653 від 08 липня 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Тедіс Україна» посилається на те, що з наданих апелянтом доказів, за відсутності факту здійснення оплати заявленої суми грошових коштів останнім, неможливо встановити, чи дійсно відновлювальний ремонт автомобіля позивача був здійснений ФОП ОСОБА_3 саме на загальну суму 197874 грн., та чи взагалі саме це ремонтне підприємство здійснювало відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 жовтня 2022 року о 09 год. 35 хв. на вул. Генерала Воробйова, 13Є в місті Києві, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Ford Transit 350», державний номерний знак НОМЕР_4 , порушив п. 15.12 Правил дорожнього руху України, а саме - залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів щодо недопущення його самовільного руху, внаслідок чого автомобіль розпочав самовільний рух та допустив наїзд на припаркований позаду автомобіль марки «Audi», державний номерний знак НОМЕР_5 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів з матеріальними збитками.

28 жовтня 2022 року Солом`янським районним судом м. Києва ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 850 грн. (а.с.10).

Власником автомобіля марки «Audi», державний номерний знак НОМЕР_5 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 є ОСОБА_1 (а.с.9).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Ford Transit 350», державний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_2 , застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» згідно полісу № ЕР-209950653 від 08 липня 2022 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів що, діяв по 07 липня 2023 року включно, в межах ліміту майнової шкоди 160000 грн., розмір франшизи - 500 грн. (а.с.11).

13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с.65)

За наслідками проведеного 13 жовтня 2022 року та 04 листопада 2022 року огляду автомобіля «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_2 , було виявлено наступні його механічні пошкодження внаслідок ДТП: крило переднє праве - деформовано всю площину з заломами; двері передні праві - деформовано зовнішню панель та каркас попереду і позаду; двері задні праві - деформовано зовнішню панель попереду та центральну частину приблизно 25?20 см, складна геометрія; кришка дзеркала правого пошкоджено покриття; покажчик повороту дзеркала правого - потертість скла; диск колісний передній правий - пошкоджено та деформовано спицю; диск колісний передній лівий - сколи та деформація на ободі; тяга рульова права - деформовано; тяга рульова ліва - деформовано; важіль передній лівий - деформовано; опора шарова переднього лівого важеля - розірвано; поріг правий попереду - сколи лако-фарбового покриття від кута дверей переднього нижнього; бампер передній - деформовано правий верхній кут, розриви кріплень; підкрилок передній правий - деформовано позаду та розрив по центру; кронштейн крила переднього правого - деформовано з зовні; захист крила правого переднього задній - розламано нижню частину; рейка рульова - тріщина корпуса зліва в місці кріплення; стійка амортизатора ліва; стійка амортизатора права; ШРУС лівий внутрішній - розсипався (пильник замінено, дефектів не помічено); розвал-сходження - зміщено розвал лівого колеса в «+» та правого колеса - в «-», регулювання неможливе, зміщено на поворотних кулаках. (а.с.18-21).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №02С/10/22 від 11 грудня 2022 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику в наслідок пошкодження транспортного засобу Audi А3, державний номерний знак НОМЕР_5 , складає 106382,72 грн. (з ПДВ) (а.с.13-17).

Згідно ремонтної калькуляції №ДКЦВ-26683 від 11 грудня 2022 року, загальна сума запчастин на транспортний засіб Audi А3, державний номерний знак НОМЕР_5 , складає 196771,46 грн, вартість ремонту складає 229847,17 грн. (а.с.22-27).

23 грудня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» перерахувала позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 94307,93 грн. (згідно розрахунку суми страхового відшкодування) (а.с.40, 84-86).

17 лютого 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило на користь ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 1510 грн. за евакуацію автомобіля Audi А3, державний номерний знак НОМЕР_5 (а.с.87-92).

Факт отримання позивачем страхового відшкодування у вказаному вище розмірі не оспорюється сторонами.

Згідно довідки ТОВ «Тедіс Україна» №34-д від 17 березня 2023 року, ОСОБА_2 працював у товаристві з 08 січня 2021 року (наказ прийняття №26-П від 06.01.2021 року) на посаді водія автотранспортних засобів 1 категорії транспортного відділу Київського регіонального структурного підрозділу (а.с.101).

З наданих позивачем рахунків №4 та №5 від 23 грудня 2022 року та актів приймання-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 23 грудня 2022 року, наданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як суб`єктом підприємницької діяльності, що надає послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобільного транспорту, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi А3, державний номерний знак НОМЕР_5 , становить 197874,00 грн. (а.с.41-47).

З урахуванням викладеного, різниця між фактичною вартістю ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням заміни пошкоджених деталей (вузлів) на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, становить:

Фактична вартість ремонту (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) 197874,00 грн., у тому числі:

- вартість запасних частин, матеріалів 175468 грн.

- вартість ремонтно-відновлювальних робіт 22406 грн.

Розмір франшизи 500грн

Сума виплаченого страхового відшкодування 94307,93 грн.

Всього: 197874 + 500,00 - 94307,93 = 104066,07.

На думку позивача, вказана сума у розмірі 104066,07 грн. підлягає стягненню з ТОВ «Тедіс» на його користь як з власника (законного володільця) автомобіля, який несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Наведене та встановлені обставини справи дають суду підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, тобто, у даному випадку ТОВ «Тедіс».

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, який підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

Так, у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В абз. 3 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічні правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження завданого збитку, позивач ОСОБА_1 надав суду рахунок №4 від 23 грудня 2022 року на 175468 грн. (вартість запасних частин, матеріалів) та акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) на вказану суму від 23 грудня 2022 року, рахунок №5 від 23 грудня 2022 року на 22406 грн. (вартість виконання ремонтних робіт) та акт приймання-передачі виконаних робіт на вказану суму від 23 грудня 2022 року.

Таким чином, дійсна вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу в сумі 197874 грн. є вищою, ніж визначена в сумі 106382,72 грн. та фактично сплачена страховиком в сумі 94807,93 грн.

Відповідач ТОВ «Тедіс», заперечуючи проти позову, не надав доказів того, що завданий розмір збитку є меншим, не заявив клопотань про призначення експертизи або не надав суду висновок експерта для вирішення спірних питань, в тому числі й щодо вартості відновлювального ремонту, не повідомив суд про причини неможливості подати такі докази. У своєму відзиві відповідач фактично обмежився лише власними поясненнями щодо ненадання позивачем доказів сплати суми відновлювального ремонту.

Верховним Судом у постанові від 16 жовтня 2019 року по справі № 320/9174/15-ц зазначено, що за змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судом в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.

Таким чином, враховуючи, що погоджена потерпілим та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплачена сума відшкодування є меншою від оціненої майнової шкоди, потерпілий не позбавлений права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків.

Одночасно колегія суддів вважає необгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надані належні докази дійсної оплати відновлювальних робіт автомобіля позивача виконавцю таких робіт, а саме: ФОП ОСОБА_3 .

Колегія суддів зазначає, що рахунок №4 від 23 грудня 2022 року на 175468 грн. (вартість запасних частин, матеріалів) та акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) на вказану суму від 23 грудня 2022 року, рахунок №5 від 23 грудня 2022 року на 22406 грн. (вартість виконання ремонтних робіт) та акт приймання-передачі виконаних робіт на вказану суму від 23 грудня 2022 року, є належними доказами, які підтверджують факти як виконання відновлювального ремонту автомобіля, так і виникнення у їх замовника (позивача) обов`язку щодо сплати вартості виконаних робіт, а також і те, що такі витрати для позивача є неминучими.

Так, згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні статей 22, 1192, 1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що фактична вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 197874 грн., яка складається із:

- вартості запасних частин, матеріалів в сумі 175468 грн.

- вартості ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 22406 грн.

Розмір франшизи 500 грн.

Сума виплаченого страхового відшкодування 94 307,93 грн.

Загальна сума: 197874 + 500,00 - 94307,93 = 104066,07.

На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що різниця в розмірі 104066,07 грн. між фактичною вартістю ремонту автомобіля і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) підлягає стягненню з ТОВ «Тедіс Україна» на його користь ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки суд апеляційної інстанції визнав доведеними позовні вимоги у повному обсязі, то на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2716,21 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 104066,07 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір у розмірі 2716,21 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе