Номер провадження: 22-ц/813/178/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Приморського районного суд м. Одеси від 04 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненої,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суд м. Одеси з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з вимогою до поручителя із порушенням шестимісячного строку, встановленого законом і тому порука підлягає визнанню судом припиненою, позивач просив суд визнати поруку, що виникла з договору поруки № 228880 від 15 вересня 2008р. укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком, організаційно форма якого в подальшому змінена на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» припиненою.

Також позивач, 28 вересня 2018 року додатково обґрунтовував свої вимоги зміною зобов`язань, під час виконання кредитного договору, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності за основним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суд м. Одеси від 04 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненої- задоволено.

Визнано договір поруки № 228880 від 15 вересня 2008 року, який було укладено між АКІБ, організаційна форма якого в подальшому змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 припиненим.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що в результаті укладення між Кредитором (ПАТ «УкрСиббанк») та Позичальником ( ОСОБА_2 ) додаткової угоди № 1 від 16.10.2008 р. до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15.09.2008 р., відбулася зміна зобов`язань Боржника за основним договором, яка призвела до значеного збільшення обсягу відповідальності останнього, що з урахуванням відсутності згоди на це поручителя, визначає передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України підстави для припинення з 16.10.2008 р. зобов`язання поруки за договором № 228880 від 15.09.2008 р., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

24.06.2019 року АТ «Укрсиббанк», в особі представника, подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року суду, відповідно до вимог якої відповідач просить суд заочне рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненої.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ «УкрСиббанк» не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, вважає його безпідставним і необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права без додержання норм процесуального права, з огляду на наступне.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно здійснено застосування ч. 1 статті 559 ЦК України, та вважає очевидну відсутність факту збільшення зобов`язань.

Відповідач зазначає, що додатковою угодою від 16.10.2008 року було лише змінено строк сплати процентів кожного місяця по кредитному договору №0, що жодним чином не свідчить про зміну основного зобов`язання.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.04.2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненої, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Приморського районного суд м. Одеси від 04 жовтня 2018 року було призначено до розгляду.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями № 3377 від 05.08.2021 року відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №1612/0/15-21 від 20.07.2021 "Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" та з врахуванням пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 05.08.2021 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - О. В. Князюка, суддів: Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М. для розгляду справи №522/10133/17 за апеляційною скаргою представника ПАТ «УкрСиббанк» - Синявського Олексія Валерійовича на рішення Приморського районного суд м. Одеси від 04 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненої.

Розпорядженням № 4257 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.08.2021 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А.П. та Погорєлової С. О.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Приморського районного суд м. Одеси від 04 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненої - прийнято до провадження.

Призначено розгляд справи в судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду.

26.01.2023 року в судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 15.09.2008 р. між АКІБ, в подальшому організаційну форму змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) № 0, відповідно до умов якого, Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 41 919 доларів США зі сплатою процентної ставки у розмірі 14% річних строком до 15.09.2037 року.

Згідно п. 1.2.10 укладеного Договору, строк сплати процентів з 01 по 25 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за який Банком були нараховані такі проценти.

Поручителем за вказаним Кредитним договором виступила ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, 15 вересня 2008 року укладено договір поруки № 228880.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний звертає увагу, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 559 ЦК України (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Судом встановлено, що 15.09.2008 р. між АКІБ, в подальшому організаційну форму змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) № 0, відповідно до умов якого, Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 41 919 доларів США зі сплатою процентної ставки у розмірі 14% річних строком до 15.09.2037 року.

Згідно п. 1.2.10 укладеного Договору, строк сплати процентів з 01 по 25 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за який Банком були нараховані такі проценти.

Поручителем за вказаним Кредитним договором виступила ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, 15 вересня 2008 року укладено договір поруки № 228880.

Відповідно до змісту укладеного договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з Кредитного договору № 0 від 15.09.2008 р., існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому (п. 1.1).

Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору (п. 1.3). Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4).

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за Основним договором, або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за Основним договором в сумі та в межах якої Поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше (п. 3.1).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зазначено про те, визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року в справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2016 р., Суворовським районним судом м. Одеси відкрито провадження у цивільній справі № 523/14162/16-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

Згідно змісту позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк», у зв`язку із виниклою, з грудня 2015 р., з боку Позичальника (відповідача ОСОБА_2 ) простроченої заборгованості за Кредитним договором № 0, Кредитор (ПАТ «УкрСиббанк») звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів (Позичальника та Поручителя) усієї суми заборгованості за Кредитним договором та дострокового повернення усіх кредитних коштів.

На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідно з відомостей Єдиного Державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Суворовським районним судом м. Одеси від 15 червня 2017 року зупинено провадження по справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, до вирішення справи №522/10133/17 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи, що на момент подання цього позову (02 червня 2017 року) Суворовським районним судом міста Одеси розглядалася справа про солідарне стягнення з відповідачів (Позичальника та Поручителя) усієї суми заборгованості за Кредитним договором № 0 та дострокового повернення усіх кредитних коштів, то останній (поручитель) має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу.

Звернення в суд з окремим позовом про визнання поруки припиненою не є належним способом захисту права в даному випадку, а тому в задоволенні позову необхідно було відмовити.

Проте суд першої інстанцій зазначеного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків про задоволення позовних із зазначеного в мотивувальній частині рішення обґрунтування.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду Одеської області від 04.10.2018 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненої залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01.02.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова