СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22144/21

пр. № 2/759/382/23

17 січня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Шум Л.М.

при секретарі: Лешко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позов ОСОБА_1 до Київського міського територіального центру соціального обслуговування про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київського міського територіального центру соціального обслуговування про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював на посаді водія автотранспортних засобів відділення надання транспортних засобів в Київському міському територіальному центрі соціального обслуговування і наказом за № 64-к від 31 серпня 2021 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, позивач був звільнений за п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав.

Зазначає, що працював на посаді водія автотранспортних засобів відділення надання транспортних засобів засобів в Київському міському територіальному центрі соціального обслуговування більше п`яти років. Весь час сумлінно виконував в даному підприємстві свої обов"язки та неодноразово заохочувався з боку керівництва.

05.11.2019 року керуючи службовим автомобілем позивач потрапив в аварію, внаслідок чого транспортний засіб іншого учасника ДТП отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2020 по справі № 752/23607/19 позивача було визнано виннним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та піддано до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП.

Проте, з боку керівництва жодних дисциплінарних стягнень, у зв`язку із вчиненням вищевказаної ДТП, до позивача не застосовувалося.

При цьому позивач зазначив, що згодом в Господарському суді міста Києва слухалась справа за позовом ТДВ «Експрес Страхування» до відповідача про відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, в підсумку чого, рішенням від 25.08.2020 стягнуто з відповідача на користь страхової компанії кошти в загальній сумі 44 963, 94 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач після винесення рішення добровільно не сплатив вищезазначені кошти, стягувач ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до органів виконавчої служби із відповідною заявою про стягнення боргу в примусовому порядку.

Саме з даного моменту між позивачем та керівництвом відповідача виникла конфліктна ситуація, оскільки позивачу було запропоновано написати заяву про добровільне вирахування із заробітної плати стягнутих коштів в повному розмірі. Розуміючи, що позивач дійсно повинен понести матеріальну відповідальність за завдані підприємству збитки, останній погодився на відшкодування, але за умови стягнень з нього завданої шкоди відловідно до вимог ст. 132 КЗпПУ в межах середнього місячного заробітку. Дана позиція розлютила керівництво відповідача, а особливо позивача непоступливість щодо перегляду в подальшому прийнятого ним рішення.

Весь цей судовий процес погано вплинув на позивача емоційний та психологічний стан, оскільки останній переймався щодо правильності прийнятого ним рішення та постійно нервувався через вищевказану ситуацію.

23 лютого 2021 року позивач потрапляє в іншу дорожньо-транспортну пригоду. Співробітниками патрульної поліції на місці ДТП відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення. Відразу після зазначено вище ДТП, позивач повідомив про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду та її наслідки своє безпосереднє керівництво.

Після цього з боку керівництва відповідача знову почали лунати постійні заклики щодо добровільного погашення збитків за минулу ДТП, але позивач був непохитний та погоджувався відшкодувати матеріальну шкоду тільки згідно чинного законодавства України.

В травні місяці 2021 року позивач помітив, що його заробітна плата за квітень була суттєво менша, а ніж зазвичай. Не відразу почав з`ясовувати дане питання, вирішив, що помилився у власних розрахунках. До того ж позивач був заклопотаний у вирішенні іншої проблеми, а саме : 17 травня 2021 року неочікувано з боку старшого механіка відділення надання транспортних послуг ОСОБА_2 пролунала вимога надати для перевірки власні водійські права в паперовому вигляді. Оскільки на цей момент вже набрав законної сили України про визнання офіційними документів, що містяться в додатку «Дія», позивач у відповідь на дану вимогу надав для огляду водійські права в електронному вигляді, що містилися в додатку "Дія". Даний вчинок дуже розлютив позивача керівництво, що зажадало від позивача письмових пояснень, які останнім були написані. В подальшому, для уникнення триваючого конфлікту, позивач в червні 2021 року звернувся до органів поліції та повернув власні водійські права в паперовому вигляді .

Протягом червня та липня 2021 року позивач знову повернувся щодо вирішення питання стосовно зменшення його заробітної плати. На всі його усні звернення від керівництва лунало лише, те, що позивачу винесена догана та позбавлено премії.

В серпні 2021 року позивач почав наполегливо виказувати своє невдоволення діями роботодавця та вимагати надати йому для ознайомлення документи, на підставі яких його піддано до дисциплінарного стягнення. Далі позивач зазначає, що з`ясувати це питання не встиг, оскільки 12 серпня 2021 року отримав замовлення на роботі на перевезення хворої дитини разом із матір"ю ОСОБА_3 .. Вчасно прибув за вказаною у замовленні адресою та допоміг при посадці в авто. На пропозицію позивача щодо надійного закріплення дитячого візка, у відповідь пролунала груба відмова. Під час поїздки від ОСОБА_4 до мене були постійні претензії та виказувалось невдоволення. Після завершення поїздки ОСОБА_4 попередила позивача, що буде скаржитися на його дії керівництву.

Далі позивач зазначає, що в той же день після завершення робочої зміни, безпосереднім керівником позивача, гр. ОСОБА_5 , йому було запропоновано в письмовому вигляді пояснити конфліктну ситуацію, що виникла з користувачем послуг, яку він виконав та написав затребуваний документ доповідної записки .

Проте, 30.08.2021 позивача знову викликали до керівництва відповідача та зажадали від нього надання письмових пояснень до вищевказаній конфліктній ситуації. У зв`язку з тим, що вже був кінець робочого дня позивач пообіцяв наступного дня надати потрібні письмові пояснення, що і зробив, але вже 31 серпня 2021 року на роботі позивачу офіційно повідомили, що він від сьогодні звільнений з підприємства за п.3 ст. 40 КЗпПУ, в той же день вручили копію наказу про звільнення та трудову книжку, а також зробили повний розрахунок по зарплаті.

Позивач вважає, що під час процедури його звільнення відповідачем було порушено вимоги КЗпПУ, а саме: з тексту наказу про його звільнення вбачається, що згоду на це надала профспілкова організація, членом якої він також являвся, проте останній не отримував жодних запрошень на засідання профспілкового комітету, де б розглядалося питання про його звільнення.

В зв"язку з вищезазначеним, просить суд поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дня поновлення на роботі та понесені ним судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 29.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання (ас.52).

26.10.2021 року до суду через канцелярію суду надійшов відзив по справі від представника Київського міського територіального центру соціального обслуговування, згідно якого останній просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 09.03.2016 р. і займав посаду водія автотранспортного засобу. ОСОБА_1 було звільнено 31.08.2021 р. на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне не виконання, без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором якщо до працівника раніше не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення .

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року справа №752/23607/19 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем, під час керування автотранспортним засобом «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить відповідачу, було пошкоджено транспортний засіб «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 відповідальність якого застрахована у ТВД "Експрес Страхування" згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО).

Відповідачем було отримано від ТВД «Експрес Страхування» запит від 16.04.2020 №07-3.19.3143 щодо сприяння у врегулюванні претензії від 10.04.2020 №3.19.3143 направленої ТВД «Експрес Страхування» ОСОБА_1 про відшкодування шкоди 42 861, 94 грн.

Представник відповідача зазначає, що позивач, відповідно до ухвали про відкриття виконавчого провадження у справі від 24.06.2020 № 910/8681/20 був залучений до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Однак, позивач не скористався процесуальними правами та обов`язками, встановленими в ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі № 910/8681/20, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2021 з відповідача на користь ТДВ «Експрес Страхування» стягнуто страхове відшкодування в розмірі 42 861, 94 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн., а всього 44 963, 94 грн.

Відповідач є неприбутковою, бюджетною установою, утримується за рахунок коштів бюджету м. Києва та підзвітний і підконтрольний Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (головний розпорядник коштів) і лише після виділення головним розпорядником коштів цільових коштів відповідачем було сплачено суму, що підлягала стягненню за виконавчим провадженням.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини позивача, а саме під час виконання трудових обов`язків він порушив,правила дорожнього руху і вчинив адміністративне порушення передбачене ст. 124 КУпАП, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди відповідачу.

Оскільки, розмір шкоди, завданої позивачем перевищує його середню заробітну плату, то відповідно до ч.3 ст.136 КЗпП України її покриття провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду.

Тобто, відповідач не пропонував ОСОБА_1 «написати заяву про добровільне вираховування із заробітної плати стягнутих коштів в повному розмірі..», а діяв виключно в межах законодавства і тільки після виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі 910/8681/20, тобто, після сплати страхового відшкодування ТДВ «Експрес Страхування», в межах строку встановленого в ст. 233 КЗпП України, звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13.09.2021 756/13439/21 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за зовом Київського міського територіального центру соціального обслуговування до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Вважаю, твердження позивача, що даний судовий процес погано вплинув на позивача, безпідставним та неправдивим, оскільки, позивачем проігноровано відповідь на претензію ТВД «Експрес Страхування» та та участь у судовому засіданні, де він був залучений до участі у справі в якості третьої особи.

Також, фельдшер відділення надання транспортних послуг, відповідно до посадових обов`язків, проводить загальний огляд водіїв установи, вимірює кров"яний тиск, пульс (п.п. 2.1.1); за результатами обстеження робить висновок про можливість водіїв виконувати свої посадові обов`язки у відповідний день, робить записи щодо цього у спеціально відведеному журналі (п.п. 2.1.3); та щодня звітує перед завідувачем відділення про проведений огляд водіїв і.п. 2.1.4). Крім того, відповідно до 2.1.10 посадової інструкції водій автотранспортних засобів зобов`язаний своєчасно в установленому порядку проходити медогляд і відповідно до наданої медичної довідки щодо придатності до керуванням транспортним засобом позивач не мав ніяких протипоказань. А згідно із записом у журналі щозмінного передрейсового та після рейсового медичних оглядів водіїв 23 лютого 2021 р., в день ДТП, позивач мав кров`яний тиск та пульс які відповідали нормі, що свідчить про його задовільний емоційний та психологічний стан. Крім того, відповідно до п.п. 2.1.9 посадової інструкції молодшої медичної сестри санітарки-супровідниці, позивач був зобов`язаний терміново повідомляти керівництво відділення чи Територіального центру про виникнення ситуації, що може створювати загрозу життю та здоров`ю людей чи пошкодження майна тобто повідомити про свій стан.

Відповідно до посадової інструкції водія автотранспортних засобів,затвердженої директором Київського міського територіального центру соціального обслуговування 30 грудня 2016 р., водій зобов`язаний дотримуватися правил дорожнього руху (п.п. 2.1.9), несе відповідальність за завданий збиток установі в межах передбачених чинним законодавством (п.2.2. а п.п. 4.1.2), несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання своїх осадових завдань та обов`язків (п. 4.1.1.) .

Відповідно до посадової інструкції молодшої медичної сестри,санітарки- супровідниці, затвердженої директором Київського міського територіального центру соціального обслуговування 30.12.2016, зобов`язаний надавати допомогу особам з інвалідністю при пересуванні до спеціалізованого автомобіля, що використовується для перевезення інвалідів та та фіксації інвалідного візка в салоні автомобіля (п.п. 2.1.1), турботливо і дбайливо відноситися до осіб з інвалідністю (п.п. 2.1.7), терміново повідомляти водія або керівництво відділення чи Територіального центру про виникнення ситуації, що може створювати загрозу життю та здоров`ю людей чи пошкодження майна п.п. 2.1.9) . В своїх поясненнях від 12.08.2021 позивач зазначив, що: " при загрузке предложил укрепить коляску, при этом получил грубый отказ..» і розпочав рух, але відповідно до посадових обов`язків не мав права рухатися не пересвідчившись, що візок надійно зафіксований та зобов`язаний повідомити про ситуацію, що може створювати загрозу життю та здоров`ю людей.

Відповідно до положення про преміювання працівників Київського міського територіального центру соціального обслуговування, затвердженого наказом від 17.04.2015 №105, за оцінкою результатів діяльності працівника, розмір премії працівникам може бути зменшено частково або повністю за невчасне та неналежне виконання показників передбачених цим положенням. На момент винесення постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року справа №752/23607/19 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідачу не було відомо про розмір заподіяної шкоди установі і відповідно, враховуючи зауваження до виконання посадових обов`язків до позивача застосовувалися заходи по зменшенню розміру преміювання та проводилася роз`яснювальна робота безпосереднім керівником відділення.

Відповідач утворений для надання соціальних послуг громадянам, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують сторонньої допомоги. Соціальні послуги надаються відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», постанов Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 І року № 1417 «Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального вслуговування (надання соціальних послуг) та від 01 червня 2020 №587 «Про організацію надання соціальних послуг» та Державних стандартів соціальних послуг.

У структурі установи функціонує єдине в м. Києві відділення надання транспортних послуг, яке відповідно -до положення про відділення надання транспортних послуг, затвердженого наказом від 30.12.2016 № 348, надає транспортну послугу з перевезення мешканців м. Києва, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають III, IV або V групу рухової активності та потребують перевезень спеціалізованими автомобілями з числа: осіб з інвалідністю І, II груп, які досягли 18-річного віку та дітей з інвалідністю старше трьох років; хворих (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більше, як на чотири місяці); осіб з інвалідністю та хворих, яким проводяться процедури за життєвими показниками (гемодіаліз тощо); осіб з інвалідністю у складі мало-мобільних груп населення (незалежно від громадянства та місця реєстрації) на час проведення загальнодержавних заходів.

Спеціалізовані автомобілі щоденно забезпечують виконання близько 100 заявок. Так як перевезення в дві сторони, відділення щоденно здійснює близько 200 перевезень.

Відповідно до наказу від 19.04.2021 № 30-к до позивача застосовано захід дисциплінарного стягнення - догана, який на день його звільнення не втратив свою силу. Догану, як захід дисциплінарного стягнення було застосовано до позивача за неодноразове порушення правил дорожнього руху, в тому числі перевищення швидкості, що призвело до пошкоджень закріпленого за ним автомобіля та не дотримання салону автомобіля в чистоті: відповідно до п.п. 2.1.6 посадової інструкції водія автотранспортних засобів водій підтримує двигун, кузов і салон автомобіля в чистоті; відповідно до п.п.2.1.9 зобов`язаний дотримуватися правил дорожнього руху; та відповідно до п.п.п 4.1.1 несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання своїх посадових завдань та обов`язків.

При обранні виду стягнення відповідачем було враховано, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення відповідач зажадав від позивача письмові пояснення щодо неодноразового порушення трудової дисципліни, однак, отримувати повідомлення про надання пояснень він категорично відмовився. Ознайомлюватися із наказом про застосування дисциплінарного стягнення також категорично відмовився.

Крім того, позивач не звертався і не був позбавлений права додатково ознайомитися із зазначеним наказом.

Відповідно до ст. 151 КЗпП України та п. 2.5 положення про преміювання дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до позивача не застосовувалися.

Відповідно до своїх посадових обов`язків старший механік відділення транспортних послуг ОСОБА_2 17.05.2021 під час проведення інструктажу водіїв перед виїздом на лінію та перевірки наявності посвідчення на керування транспортним засобом водіїв було встановлено, що у водія транспортних засобів ОСОБА_1 відсутнє посвідчення на право керування транспортним засобом та в салоні автомобіля наявне сміття.

Відповідно до посадової інструкції водій автотранспортних засобів повинен мати кваліфікаційне свідоцтво на право керування автомобілем відповідної категорії(п. 6.1.). посадової інструкції .

В поясненнях позивач зазначив, що він його втратив ще в 2019 році, ніяких дій по відновленню не вживав, а користується електронною версією посвідчення водія в мобільному додатку «Дія», тобто, позивач знав, що втратив посвідчення водія, а протягом двох років користувався його версією в мобільному додатку «Дія».

Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС на запит відповідача надана інформація від 30.06.2021 № 31/26-6359 вх., що ОСОБА_1 видане посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 05.06.2021 замість втраченого посвідчення водія НОМЕР_4 від 16.05.2018.

Зазначене суперечить інформації та виникають сумніви щодо правдивості інформації, яку позивач зазначив в позові а саме: «...повернув власні водійські права в паперовому вигляді ,які були забрані у мене ще в 2019 році після першого ДТП, при чому їх відсутність при оформленні другого ДТП - патрульних поліцейських зовсім не хвилювала».

Як зазначив позивач: «Оскільки, на цей момент вже набрав законної сили закон України про визнання офіційними документів, що містяться в додатку «Дія», я у відповідь на дану вимогу надав для огляду водійські права в лектронному виглядів, що містилися в додатку «Дія», тобто враховуючи ищезазначене 17.05.2021 Позивач надав для огляду права які вже були втрачені!!!!

При цьому , представник відповідача, зазначає, що в даній ситуації відповідач, враховуючи, що до позивача уже застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани та з метою упередження виникнення у позивача невиконання обов`язків покладених трудовим договором, провів з ним роз`яснювальну бесіду щодо вжиття заходів по відновленню ним посвідчення водія.

Завідувач відділення надання транспортних послуг Дерев`янко С. С. 12.08.2021 надав службову записку, у якій зазначив, що 12.08.2021в телефонному режимі звернулася мати отримувача послуги гр. ОСОБА_3 зі скаргою на водія який надавав транспортну послугу її доньці - дитині з інвалідністю ОСОБА_6 , також було додано пояснення позивача, який згідно з подорожнім листком забезпечував виконання транспортної послуги. Також, отримувач транспортної послуги повідомила, що надішле скаргу на водія в установу.

Отримувачка послуги скаржилася на гучну музику у салоні автомобіля, досить велику швидкість руху, різкі повороти та гальмування під час поїздки, що спричиняло потенційну небезпеку для життя та здоров`я дитини. За її словами водій демонстрував не бажання бути ввічливим та знайти вихід з .конфліктної ситуації, виявляв некоректне ставлення до отримувачів транспортних послуг.

У своїх поясненнях від 12.08.2021 позивач зазначив, що отримувач послуги пропонувала йому змінити маршрут та виявляла незадоволення.

Скарга надійшла в паперовому вигляді до установи 16.08.2021 вх. №01-12 і відповідно позивачу було запропоновано отримати повідомлення та ще раз надати пояснення по скарзі. Повідомлення від 27.08.2021 № 01-946 отримувати він відмовився про що складено акт від 30.08.2021, а 31.08.2021 вх. №08-62 він надав до установи додаткові пояснення по скарзі датовані 30.08.2021, які містять подібну інформацію, що надана ним у поясненнях від 12.08.2021. Про зазначене подана службова записка провідного юрисконсульта-завідувача сектору від 31.08.2021 .

В скарзі від 16.08.2021 ОСОБА_3 скаржилася на дії водія, що безпосередньо надавав транспорту послугу її дитині з інвалідністю 12.08.2021, щодо непрофесійної поведінки та дій водія, що створили потенційну небезпеку для життя і здоров`я її дитини, а саме: гучно звучало радіо в салоні автомобіля, перевищення швидкості автомобіля та різке гальмування призводило до небезпечних нахилів та вібрацій інвалідного візка з дитиною, небажання водія бути ввічливим, (зазначене отримувачкою послуг свідчило, що інвалідний візок не був закріплений як того вимагає посадова інструкція молодшої медичної сестри (санітарки-супровідниці) (суміщення посади).

Відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення - наказ про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 винесений 19.04.2021 № 30-к, було застосовано до позивача безпосередньо за виявленням проступку, за неодноразове порушення правил дорожнього руху (п.п. 2.1.9 посадової інструкції), в тому числі перевищення швидкості, що призвело до пошкоджень закріпленого за ним автомобіля та не дотримання салону автомобіля в чистоті (п.п. 2.1.6 посадової інструкції) не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку, тобто відповідачу стало відомо про проступок 26 березня 2021 до винесення постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2021.

Ознайомлюватися із наказом про застосування дисциплінарного стягнення позивач категорично відмовився, також позивач не звертався і не був збавлений права додатково ознайомлюватися із зазначеним наказом.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України у зв`язку зі звільненням працівника за 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником "'без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, відповідачем було направлено подання від 13.08.2021 № 01-897 до первинної профспілкової організації Київського міського територіального центру соціального обслуговування щодо надання згоди на звільнення позивача.

Позивач відмовився отримувати запрошення на засідання первинної профспілкової організації від 13.08.2021 №1 та від 25.08.2021 №2, про що складені відповідні акти від 13.08.2021 та 25.08.2021.

Первинною профспілковою організацією надано повідомлення від 31.08.2021 №1/21 про надання згоди на звільнення позивача та копію протоколу №26 засідання первинної профспілкової організації Київського міського територіально центру від 31.08.2021.

Для звільнення позивача за ч. 3 ст. 40 КЗпП України у позивача наявна сукупність таких умов:

Порушення посадових обов`язків покладених на позивача трудовим договором, а саме: відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку Київського міського територіального центру соціального обслуговування працівник зобов`язаний виконувати своєчасно та в повному обсязі покладені на нього завдання та зобов`язання, забезпечувати належну якість виконуваних робіт та дотримуватися трудової дисципліни;

відповідно до п. 2.1.3 положення про відділення, одним із основних завдань та функцій відділення надання транспортних послуг є забезпечення якісного та безпечного надання транспортних послуг, а згідно з п. 7.1. положення працівники відділення зобов`язані сумлінно ставитися до виконання своїх обов`язків, поважати гідність громадян, не допускати негуманних і дискримінаційних дій щодо громадян, яких вони обслуговують;

відповідно до п. 6.5. положення про відділення молодший медичний персонал (суміщення посади) при перевезенні осіб з обмеженими фізичними можливостями, супроводжує громадян та надає необхідну допомогу при посадці, закріпленні інвалідного візка та виході з автомобіля;

водій автотранспортних засобів відповідно до п.п 4.1.1 посадової інструкції несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання своїх посадових завдань та обов`язків, відповідно до п.п. 4.1.3 за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку Територіального центру;

відповідно до п.п. 2.1.1 посадової інструкції молодшої медичної сестри (санітарки-супровідниці) (суміщення посади), молодша медична сестра зобов`язана надавати допомогу особам з інвалідністю при пересуванні до спеціалізованого автомобіля, що використовується для перевезення інвалідів та фіксації інвалідного візка в салоні автомобіля, відповідно до п.п. 2.1.7 турботливо і дбайливо відноситься до осіб з інвалідністю, відповідно до п.п. 2.1.9 терміново повідомляти водія або керівництво відділення чи Територіального центру про виникнення ситуації, що може створювати загрозу життю та здоров"ю людей чи пошкодження майна;

До позивача вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 від 19.04.2021 № 30-к, чинність якого не втратила юридичної сили.

Представник відповідача зазначає, що моментом виявлення порушення трудових обов`язків є 12.08.2021 - день усної скарги (по телефону) отримувача транспортної послуги, що не суперечить законодавству, звільнення позивача відбулося 31.08.2021, тобто, не більше місяця.

Позивач не мав права розпочинати рух не пересвідчившись, що візок надійно зафіксований, а у разі відмови отримувача транспортної послуги зафіксувати візок не розпочинати рух, а повідомити керівництво відділення чи відповідача про виникнення ситуації, що може створювати загрозу життю та здоров`ю людей чи пошкодження майна.

Зазначеним позивач грубо порушив вимоги посадових інструкцій водія автотранспортних засобів та молодшої медичної сестри (санітарки-супровідниці) (суміщення посади), положення про відділення надання транспортних послуг та Правила внутрішнього трудового розпорядку установи.

Представник відповідача зазначає, що позивач із вищевказаними документами особисто ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Враховуючи вищезазначене, представник відповідача, просить суд відмовити в задоволенні позивача щодо поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощенного провадження в загальне провадження та призначено справу до підготовчого засідання (ас.131).

Ухвалою суду від 01.02.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання(ас.158).

В судове засідання позивач не з"явився, надав до суду заяву в якій просив суд слухати справу у його відсутнісь та просив задовольнити його позов(ас.172).

В судове засідання представник відповідача не з"явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність та просила суд відмовити в задоволенні позову(ас.173).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 09.03.2016 року на посаді водія автотранспортних засобів відділення надання транспортних засобів в Київському міському територіальному центрі соціального обслуговування (ас.17).

Судом встановлено, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року справа №752/23607/19 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем, під час керування автотранспортним засобом «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить відповідачу, було пошкоджено транспортний засіб «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 відповідальність якого застрахована у ТВД "Експрес Страхування" згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО).

Судом встановлено, що відповідачем було отримано від ТВД «Експрес Страхування» запит від 16.04.2020 №07-3.19.3143 щодо сприяння у врегулюванні претензії від 10.04.2020 №3.19.3143 направленої ТВД «Експрес Страхування» ОСОБА_1 про відшкодування шкоди 42 861, 94 грн.

Судом встановлено, що позивач, відповідно до ухвали про відкриття виконавчого провадження у справі від 24.06.2020 № 910/8681/20 був залучений до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Однак, позивач не скористався процесуальними правами та обов`язками, встановленими в ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі № 910/8681/20, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2021 з відповідача на користь ТДВ «Експрес Страхування» стягнуто страхове відшкодування в розмірі 42 861, 94 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн., а всього 44 963, 94 грн.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини позивача, а саме під час виконання трудових обов`язків він порушив,правила дорожнього руху і вчинив адміністративне порушення передбачене ст. 124 КУпАП, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди відповідачу.

Судом встановлено, що в березні 2021 позивачем ОСОБА_1 повторно було порушено правила дорожнього руху, адміністративний протокол відносно останнього розглядався Дніпровським районним судом м. Києва №755/4446/21.

Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13.09.2021 756/13439/21 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за зовом Київського міського територіального центру соціального обслуговування до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Судом встановлено, що завідувач відділення надання транспортних послуг Дерев`янко С. С. 12.08.2021 надав службову записку у якій зазначив, що 12.08.2021в телефонному режимі звернулася мати отримувача послуги гр. ОСОБА_3 зі скаргою на водія який надавав транспортну послугу її доньці - дитині з інвалідністю ОСОБА_6 , також було додано пояснення позивача, який згідно з подорожнім листком забезпечував виконання транспортної послуги. Також, отримувач транспортної послуги повідомила, що надішле скаргу на водія в установу(ас.71-72).

Судом встановлено, що скарга надійшла в паперовому вигляді до установи 16.08.2021 вх. №01-12 і відповідно позивачу було запропоновано отримати повідомлення та ще раз надати пояснення по скарзі. Повідомлення від 27.08.2021 № 01-946 отримувати він відмовився про що складено акт від 30.08.2021, а 31.08.2021 вх. №08-62 він надав до установи додаткові пояснення по скарзі датовані 30.08.2021, які містять подібну інформацію, що надана ним у поясненнях від 12.08.2021. Про зазначене подана службова записка провідного юрисконсульта-завідувача сектору від 31.08.2021 (ас.92, 95).

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 19.04.2021 № 30-к до позивача застосовано захід дисциплінарного стягнення - догана, який на день його звільнення не втратив свою силу. Догану, як захід дисциплінарного стягнення було застосовано до позивача за неодноразове порушення правил дорожнього руху, в тому числі перевищення швидкості, що призвело до пошкоджень закріпленого за ним автомобіля та не дотримання салону автомобіля в чистоті: відповідно до п.п. 2.1.6 посадової інструкції водія автотранспортних засобів водій підтримує двигун, кузов і салон автомобіля в чистоті; відповідно до п.п.2.1.9 зобов`язаний дотримуватися правил дорожнього руху; та відповідно до п.п.п 4.1.1 несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання своїх посадових завдань та обов`язків(ас.23).

Судом встановлено, що ознайомлюватися із наказом про застосування дисциплінарного стягнення позивач категорично відмовився, також позивач не звертався і не був збавлений права додатково ознайомлюватися із зазначеним наказом (ас27).

Судом встановлено, що наказом за № 64-к від 31 серпня 2021 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення позивач був звільнений за п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України(ас.15).

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України у зв`язку зі звільненням працівника за 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником "'без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, відповідачем було направлено подання від 13.08.2021 № 01-897 до первинної профспілкової організації Київського міського територіального центру соціального обслуговування щодо надання згоди на звільнення позивача (ас.30-31).

Судом встановлено, що позивач відмовився отримувати запрошення на засідання первинної профспілкової організації від 13.08.2021 №1 та від 25.08.2021 №2, про що складені відповідні акти від 13.08.2021 та 25.08.2021(ас. 37-38).

Судом встановлено, що первинною профспілковою організацією надано повідомлення від 31.08.2021 №1/21 про надання згоди на звільнення позивача та копію протоколу №26 засідання первинної профспілкової організації Київського міського територіально центру від 31.08.2021(ас. 34).

Для звільнення позивача за ч. 3 ст. 40 КЗпП України у позивача наявна сукупність таких умов:

Порушення посадових обов`язків покладених на позивача трудовим договором, а саме: відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку Київського міського територіального центру соціального обслуговування працівник зобов`язаний виконувати своєчасно та в повному обсязі покладені на нього завдання та зобов`язання, забезпечувати належну якість виконуваних робіт та дотримуватися трудової дисципліни;

відповідно до п. 2.1.3 положення про відділення, одним із основних завдань та функцій відділення надання транспортних послуг є забезпечення якісного та безпечного надання транспортних послуг, а згідно з п. 7.1. положення працівники відділення зобов`язані сумлінно ставитися до виконання своїх обов`язків, поважати гідність громадян, не допускати негуманних і дискримінаційних дій щодо громадян, яких вони обслуговують;

відповідно до п. 6.5. положення про відділення молодший медичний персонал (суміщення посади) при перевезенні осіб з обмеженими фізичними можливостями, супроводжує громадян та надає необхідну допомогу при посадці, закріпленні інвалідного візка та виході з автомобіля;

водій автотранспортних засобів відповідно до п.п 4.1.1 посадової інструкції несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання своїх посадових завдань та обов`язків, відповідно до п.п. 4.1.3 за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку Територіального центру;

відповідно до п.п. 2.1.1 посадової інструкції молодшої медичної сестри (санітарки-супровідниці) (суміщення посади), молодша медична сестра зобов`язана надавати допомогу особам з інвалідністю при пересуванні до спеціалізованого автомобіля, що використовується для перевезення інвалідів та фіксації інвалідного візка в салоні автомобіля, відповідно до п.п. 2.1.7 турботливо і дбайливо відноситься до осіб з інвалідністю, відповідно до п.п. 2.1.9 терміново повідомляти водія або керівництво відділення чи Територіального центру про виникнення ситуації, що може створювати загрозу життю та здоров"ю людей чи пошкодження майна.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до вимог ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 142КЗпП України, встановлено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і профспілкового комітету на основі типових правил.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана.

За частиною першою статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до положень статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов`язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Тобто законодавець чітко визначив, що всі дії щодо процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, законом роботодавця зобов`язано провести до його застосування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку зазначити мотиви застосування стягнення.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з цим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 76 ЦПК України.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка , завідувач відділення надання транспортних послуг ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що позивач ОСОБА_1 , не виконував правила внутрішнього розпорядку, виявляв зверхність у поведінці. При цьому, після винесення наказу про оголошення догани, позивач продовжував порушувати правила внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п. 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 ст.40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. Роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Кількість фактів невиконання працівником обов`язків і вжиття до нього за це заходів дисциплінарного чи громадського стягнення для застосування п.3 ст.40 КЗпП України значення не мають, оскільки застосування звільнення за п. 3ст. 40 КЗпП України - це право роботодавця, а не його обов`язок.

Крім того суд враховує той факт, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани в установленому порядку не визнаний незаконним та є чинними, що підтверджує факт систематичного порушення позивачем ОСОБА_1 трудових обов`язків.

Проаналізувавши обставини справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач систематично без поважних причин допускав порушення правил внутрішнього розпорядку, та до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Відтак, відповідач правомірно звільнив ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, вказавши на систематичне порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків без поважних причин та врахував положення п. 2 ст. 147 КЗпП. Відповідачем дотримано процедуру звільнення позивачки з роботи. Звільнення позивача ОСОБА_1 проведено у відповідності до діючого законодавства, правомірно та з дотриманням визначеним законом строку й порядку, порушень трудових прав позивача судом не встановлено.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 від 31.08.2021року за №64-к.

Оскільки, позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, то вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського міського територіального центру соціального обслуговування про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум