Справа № 446/943/23 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І.
Провадження № 22-ц/811/3244/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року (повний текст рішення складено 16 жовтня 2023 року), у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2023 року товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № /410131 в розмірі 25 662 грн 00 коп., з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 162 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № /671722 в розмірі 23 014 грн 75 коп., з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу - 17 514 грн 75 коп. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № в розмірі 10 026 грн 17 коп., з яких: 7 318 грн 97 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 707 грн 20 коп. - сума заборгованості за відсотками, усього разом стягнути: 58 702 грн 92 коп. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідачка взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач на підставі укладених договорів факторингу набув права вимоги до відповідачки. Відтак, відповідачка перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та стягнення заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 58 702 грн 92 коп., з яких: за кредитним договором №/410131 в розмірі 25 662 грн 00 коп., з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 162 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № /671722 в розмірі 23 014 грн 75 коп., з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 17 514 грн 75 коп. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № в розмірі 10 026 грн 17 коп., з яких: 7 318 грн 97 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 707 грн 20 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у розмірі 2 684 грн 00 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що пред`явлений позов є обґрунтованим та підставним.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши в листопаді 2023 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником Калініним Сергієм Костянтиновичем, в якій просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7 500 грн 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 220 грн 80 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення позову не врахував того, що між відповідачкою та ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Інфінанс» в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» не було укладено електронних кредитних договорів (договорів позики), а відтак позивач не набув прав кредитора за такими договорами, у зв`язку із укладенням ним договорів факторингу з такими товариствами. Також позивачем не подано доказів надання коштів у кредит за такими договорами, зокрема, розрахункового документа або виписки з банківського рахунку. В матеріалах справи відсутні докази отримання таких коштів безпосередньо відповідачем. Наведене у своїй сукупності позбавило суд можливості перевірити як розмір спірної заборгованості, так і порядок її нарахування, а також підстави і порядок нарахування відсотків за користування кредитом, адже доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученим позивачем договорам, оскільки не містить детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути позивач, зокрема простроченої заборгованості за процентами, із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою. Вказує, що позивач не заявляв вимог про стягнення відсотків, згідно статті 625 ЦК України. Оскільки позов подав до суду в електронному вигляді, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача судовий збір у завищеному розмірі, а не розмірі, сплаченому позивачем. Зазначає, що відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн 00 коп.

В листопаді 2023 року від ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_3 , в якому міститься прохання відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Також відзив на апеляційну скаргу містить клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивоване завищеним розміром таких витрат, їх необґрунтованістю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15 квітня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /41013, за умовами якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором. Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 14 травня 2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснювалося за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить пункт 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

В подальшому ОСОБА_1 , 02 липня 2021 року звернулася із заявкою до ТОВ «Гоуфінгоу» про продовження строку дії договору, за результатами розгляду якої між сторонами була підписана додаткова угода № 2 до кредитного договору № /41013 від 15 квітня 2021 року, згідно якої сторони погодили продовжити строк дії договору від 14 травня 2021 року на термін 49 днів (включаючи 19 днів прострочення). Строк дії кредитного договору № /41013 від 15 квітня 2021 року продовжено з 13 червня 2021 року до 31 липня 2021 року.

19 квітня 2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передало ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, відповідно до якого ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 662 грн 00 коп, з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 162 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками.

22 квітня 2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /671722, відповідно до якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надало ОСОБА_1 фінансовий кредит в розмірі 5 500 грн 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надався строком на 30 днів, тобто до 21 травня 2021 року. За користування кредитом клієнт повинен сплачувати товариству 894,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,45 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксований. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснювалося за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить пункт 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

В подальшому ОСОБА_1 , 28 травня 2021року звернулася із заявкою до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про продовження строку дії договору, за результатами розгляду якої між сторонами була підписана додаткова угода № 2 до кредитного договору № /671722 від 22 квітня 2021 року, згідно якої сторони погодили продовжити строк дії договору від 28 травня 2021 року на термін 37 днів (включаючи 7 днів прострочення). Строк дії кредитного договору №/671722 від 22 квітня 2021 року продовжено з 21 травня 2021 року до 26 червня 2021 року.

01 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявкою про продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту), в якій просила продовжити строк дії договору №/671722 від 22 квітня 2021 року на термін 30 днів, за результатами розгляду якої між сторонами 01 липня 2021 року була підписана додаткова угода № 2 до кредитного договору №/671722 від 22 квітня 2021 року, згідно якої сторони погодили продовжити строк дії договору від 22 квітня 2021 року на термін 35 днів (включаючи 5 днів прострочення). Строк дії кредитного договору №/671722 від 22 квітня 2021 року продовжено з 26 червня 2021 року до 30 липня 2021 року.

04 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася втретє із заявкою про продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту), в якій просила продовжити строк дії договору №/671722 від 22 квітня 2021 року на термін 30 днів, за результатами розгляду якої між сторонами 04 серпня 2021 року була підписана додаткова угода № 3 до кредитного договору № /671722 від 22 квітня 2021 року, згідно якої сторони погодили продовжити строк дії договору від 22 квітня 2021 року на термін 35 днів (включаючи 5 днів прострочення). Строк дії кредитного договору №/671722 від 22 квітня 2021 року продовжено з 30 липня 2021 року до 02 вересня 2021 року.

12 серпня 2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передало ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, відповідно до якого ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 23 014 грн 75 коп., з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 514 грн 75 коп. - сума заборгованості за відсотками.

22 квітня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № /2. Даний договір підписано шляхом підписання акцепту оферти від 22 квітня 2021 року на укладення договору надання позики, в тому числі, на умовах фінансового кредиту 987420366/2 від 22 квітня 2021 року та надання кредиту згідно заявки анкети № 3602719 від 22 квітня 2021 року. Згідно вказаного договору, відповідачці надався кредит в сумі 7 319 грн 00 коп. зі строком користування 30 днів, строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,58 % за один день користування кредитом, застосовується за умовами належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка 576,7 %, застосовується за умовами належного виконання умов договору та відсутності пролонгації.

06 жовтня 2021 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 про реструктуризацію заборгованості за договором фінансового кредиту №/2, згідно якої сторони погодили, що станом на 06 жовтня 2021 року, загальна сума до повного погашення кредиту складає 10 026 грн 17 коп. З метою попередження виникнення заборгованості позикодавець надав позичальнику можливість для проведення реструктуризації кредиту.

24 листопада 2022 між ТОВ «Іінфінанс» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №24/11-22/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передало ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, відповідно до витягу з якого ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10 026 грн 17 коп., з яких: 7 318 грн 97 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 707 грн 20 коп. - сума заборгованості за відсотками.

У відповідності до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі - в редакції на день укладення кредитного договору) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; реальна річна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту; споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що кредитні договори та договір позики був укладений відповідачем в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, місцевим судом установлено, що договори укладено відповідачем в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису вчиненим одноразовим ідентифікатором, котрий надсилався на належний їй номер мобільного телефону.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем, спрямованих на укладення кредитних договорів та договору позики в обраний спосіб, такі не були би укладені сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неукладення між відповідачем кредитних договорів та договору позики, та отримання відповідачем за цим договором грошових коштів (позики) на свій картковий рахунок. При цьому, колегія суддів враховує те, що в подальшому саме відповідачем ініціювалось питання про внесення змін до цих договорів (реструктуризацію заборгованості), зокрема такі зміни також були вчиненні в електронній формі. У цьому зв`язку вірними є висновки місцевого суду, що відповідач з приводу оскарження цих договорів (визнання їх недійсними, застосування наслідків їх нікчемності) до суду не зверталася, як і не оспорює передачу позивачу права вимоги за такими договорами.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту (позики) та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитними договорами (договором позики), право вимоги за якими набув позивач, суд першої інстанції дійшов загалом вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Однак, з огляду на те, що позивачем належним чином не доведено розмір заборгованості за процентами, адже доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не містить усіх складових такої, зокрема не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення підлягає сума виданих кредитів у розмірі по 5 500 грн 00 коп. за кожним кредитним договором, а також процентів, розмір яких визначено додатковою угодою від 02 липня 2021 року № 2 до кредитного договору №/41013 від 15 квітня 2021 року у розмірі 4 125 грн 00 коп. та додатковою угодою від 04 серпня 2021 року № 2 до кредитного договору №/671722 від 22 квітня 2021 року у розмірі 4 042 грн 50 коп., а також заборгованість, яка реструктуризована за договором фінансового кредиту № /2 згідно з додатковою угодою № 1 від 06 жовтня 2021 року в розмірі 10 026 грн 17 коп. Тобто, всього до стягнення з відповідача підлягає заборгованість у розмірі 29 193 грн 67 коп.

У задоволенні ж решти позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, відтак таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму стягнення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало позовну заяву до суду в електронній формі, сплативши за її подання судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп., відтак з урахуванням задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір пропорційно до цього, у розмірі 1 067 грн 80 коп., а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 601 грн 70 коп.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За частинами другою - п`ятою статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, вирішуються шляхом постановлення ухвал. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядках закінчується прийняттям постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

При цьому подання відзиву на позов потребує відповідної підготовки, зокрема збір доказів, а в подальшому участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається 15 червня 2023 року між АБ «Калінін і партнери» та ОСОБА_1 укладено договір б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги, а також додаток № 1 до цього договору, яким визначено гонорар у розмірі 7 500, 00 грн. на виконання умов цього договору, адвокатом підготовлено та подано відзив на позовну заяву, а також апеляційну скаргу у справі, додано акт виконаних робіт (наданих послуг) підписаний між сторонами 04 липня 2023 року. Відзив на позовну заяву містить клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, копія відзиву надіслана іншому учаснику справи.

Відповідь на відзив, подана до суду першої інстанції позивачем містить клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, як і відзив на апеляційну скаргу.

Враховуючи фактичний обсяг наданої відповідачу правничої допомоги, їх належне документальне підтвердження, а також з огляду на клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у судах двох інстанцій, у розмірі 4 000 грн.

При цьому, колегія суддів вважає, що погодження сторонами у договорі про надання правової допомоги фіксованого розміру гонорару не перешкоджає суду визначати дійсний розмір витрат у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року змінити, зменшивши суму стягуваної заборгованості та виклавши абзаци першийтретій резолютивної частини рішення в такій редакції:

«позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 29 193 грн 67 коп. з яких: за кредитним договором № /41013 в розмірі 9 625 грн 00 коп., з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 125 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № /671722 в розмірі 9 542 грн 50 коп., з яких: 5 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 042 грн 50 коп. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № в розмірі 10 026 грн 17 коп., з яких: 7 318 грн 97 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 707 грн 20 коп. - сума заборгованості за відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 067 грн 80 коп. (одна тисяча шістдесят сім грн. 80 коп.) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1 601 грн 70 коп. (одна тисяча шістсот одна грн 70 коп.) судового збору, за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4 000 грн 00 коп. (чотири тисячі грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич