Провадження № 2/127/2816/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію частини витрат на лікування,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про компенсацію частини витрат на лікування.

Позов мотивований тим, що 08.10.2005 року між сторонами був укладений шлюб. Дітей від шлюбу немає.

Під час шлюбу здоров`я позивача почало різко погіршуватись та 17.03.2009 року ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, яка постійно тривала.

З 14.03.2016 року їй була встановлена вже 2-га група інвалідності. Згідно останнього акту огляду Медико соціальною експертною комісією група інвалідності продовжена до 01.06.2023 року.

Позивач зазначає, що протягом всього часу вона проходить лікування як на стаціонарі, так і амбулаторно в лікарнях м. Вінниці, а також з метою лікування та профілактики ускладнень проходила лікування за межами м. Вінниці, а саме в солевих шахтах, як в Україні так і в білорусії.

ОСОБА_1 встановлено діагноз: важка неконтрольована гормоно залежна астма 4 ст., пневмосклероз легень, вторинна емфізема, легеневе серце, полівалентна алергія та ще ряд інших діагнозів (грижі хребта, ендометріоз, тощо), що пов`язані та розвиваються внаслідок ускладнень.

Позивач зазначає, що протягом усього часу з початку захворювання так і зараз вона щоденно постійно вимушена витрачати великі кошти на лікування: в 2020 році витратила 19737,91 грн., в 2021 році витратила 42229,28 грн., в 2022 році (до 08.09.2022 року включно) позивач вже витратила на своє лікування кошти в сумі 130636,20 грн.

Станом на день подачі позову, до 08.09.2022 року включно загальна сума витрат за лікування лише за місцем проживання в м. Вінниці за 2020-2022 роки складає 192239,39 грн. та половина цих витрат складає відповідно 96119,00 грн.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути дану суму.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили в задоволенні позову. Також надали суду відзив, який мотивовано тим, що сторони з вересня 2019 року остаточно припинили спілкування, ведення спільного господарства, за ініціативи позивача, так як відповідач став її дратувати. Починаючи з вересня їхній шлюб носить суто формальний характер. У зв`язку з цим у позивача відсутні правові підстави для звернення до відповідача, як до чоловіка про компенсацію понесених витрат на лікування, оскільки за вказаний період вони не проживали разом, не вели спільного господарства, вона не приймала участь в їхніх спільних витратах, що свідчить про відсутність сімейних стосунків та формальне перебування в зареєстрованому шлюбі.

В матеріалах справи міститься відповідь на відзив.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005 року, який був зареєстрований відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області було зареєстровано шлюб актовий запис № 2566 від 08.10.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 03.05.2007 року.

З 17.03.2009 року ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, яка постійно тривала. З 14.03.2016 року ОСОБА_1 була встановлена 2-га група інвалідності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2022 року (цивільна справа № 127/34264/21) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14.12.2021 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме до 01 червня 2023 року. Вирішено питання про судові витрати. Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

В даному рішенні встановлено, що згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісіє, що підтверджується довідкою серія 12 ААБ № 641672, група інвалідності продовжена до 01 червня 2023, її діагноз: важка неконтрольована гормоно залежна астма 4 ст., пневмосклероз легень, фторинна емфізема, легеневе серце, полівалентна алергія, та ще ряд інших діагнозів (грижі ендометріоз), що пов`язані та розвиваються внаслідок ускладнень.

Вказані обставини підтверджуються пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 виданим 19.05.2009 року та пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 виданим 22.09.2020 року.

Згідно довідки про доходи № 7422 6846 7643 1476 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Вінниці в Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період: з 01.06.2021 року по 30.11.2021 року складає 11039,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з хворобою, позивач посилалась на те, що протягом всього часу з 2016 року вона проходить лікування як на стаціонарі, так і амбулаторно в лікарнях м. Вінниці і до 08.09.2022 року нею витрачено 192239,39 грн. на лікування, однак відповідач не бажає компенсувати їй половину витрат на лікування, хоча має таку можливість.

В ч. 1 ст. 75 СК України встановлено загальне правило, відповідно до якого дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. СК України містить три групи норм, які визначають умови та порядок реалізації права на утримання: норми, які визначають загальні умови надання утримання одному з подружжя; норми, що встановлюють право дружини на утримання під час вагітності та права чоловіка та жінки у разі проживання з ними дитини та норми, що визначають право на утримання того з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід.

В статті 90 СК України встановлюється правило, що стосується не надання утримання одному із подружжя, та участі одного з подружжя у витратах на лікування іншого. В ній передбачено два конкретні випадки, коли дружина, або ж чоловік, зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних з хворобою або каліцтвом одного з них.

Закон містить два різних терміни - утримання та витрати на лікування. З аналізу норм чинного законодавства можна зробити висновок, що в загальному розумінні утримання - це регулярне надання матеріальної допомоги, коштів, що спрямовані на підтримку матеріального становища одного з подружжя, у той час як витрати на лікування пов`язані з конкретними потребами одного з подружжя, що викликані його хворобою або каліцтвом.

Таким чином, обов`язок щодо взаємної участі дружини, чоловіка у витратах на лікування є самостійним і окремим. Один з подружжя може вимагати в судовому порядку виконання зазначеного обов`язку, незалежно від того, що з другого з подружжя стягуються аліменти на його утримання. При одночасному задоволенні вимог про стягнення аліментів і участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом дружини, чоловіка, суд в рішенні має окремо визначити розмір коштів, стягуваних як аліменти й як компенсація витрат на лікування.

Разом з тим, обов`язок, що передбачений в статті 90 СК України, певною мірою пов`язаний з обов`язком по утриманню одного з подружжя. Треба вважати, що дружина, чоловік не зобов`язані брати участь у витратах на лікування другого з подружжя, якщо відповідно до ч. 5 ст. 75 СК України він не має права на утримання. В разі позбавлення права на утримання дружина, чоловік одночасно позбавляються права на компенсацію витрат, пов`язаних із хворобою або каліцтвом.

Подружжя є взаємно зобов`язаними, тобто обов`язок покладається на обох з подружжя рівною мірою. В нормі не зазначається, в якій конкретно частині дружина, чоловік мають брати участь у витратах іншого. В разі спору це визначається судом з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи, зокрема: матеріального стану кожної зі сторін, розміру, періодичності необхідних витрат тощо.

Закон встановлює обов`язок дружини, чоловіка брати участь у тих витратах, які пов`язані з обставинами негативного характеру. Перелік обставин є вичерпним. Підставою для виникнення обов`язку є витрати у зв`язку з будь-яким захворюванням або каліцтвом. Каліцтвом є травматичне ушкодження, викликане раптовим впливом на організм людини зовнішнього фактора - сторонньої сили. Внаслідок каліцтва може настати інвалідність. Втім, обов`язок не пов`язується з втратою працездатності.

Хвороба або каліцтво і пов`язані з ними витрати мають бути підтверджені відповідними доказами, а саме: медичною довідкою, призначеннями лікаря та рахунками про оплату. Витрати можуть здійснюватися на придбання ліків, дієтичного харчування, санаторно-курортне лікування, протезування, оплату стороннього догляду тощо. Дружина, чоловік можуть вимагати участі другого з подружжя у фактично понесених або майбутніх витратах на лікування. Якщо один з подружжя вимагає покриття майбутніх витрат, він має надати суду розрахунок і обґрунтування їх передбачуваного розміру. Залежно від конкретних обставин витрати можуть бути разовими, періодичними або постійними. Стягнення судом коштів на лікування протягом певного строку не виключається. В будь-якому випадку розмір коштів має визначатися судом у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з хворобою, позивач посилалась на те, що вона є непрацездатною, інших близьких рідних, які б могли їй надавати допомогу немає, їй встановлено другу групу інвалідності та позивач отримує пенсію, яка не забезпечує їй прожитковий мінімум, що дає підстави визнання позивача особою, яка потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_1 встановлено діагноз: важка неконтрольована гормоно залежна астма 4 ст., пневмосклероз легень, вторинна емфізема, легеневе серце, полівалентна алергія та ще ряд інших діагнозів (грижі хребта, ендометріоз, тощо), що пов`язані та розвиваються внаслідок ускладнень, протягом усього часу з початку захворювання так і зараз позивач щоденно постійно вимушена витрачати великі кошти на лікування. Станом до 08.09.2022 року нею були витрачені кошти для лікування в загальному розмірі 192239,39 грн., при цьому відповідач по справі не бажає компенсувати їй половину витрат на лікування.

За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, надавши копії чеків про придбання медичних препаратів (а.с. 61-82) не надала належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 12, 82 ЦПК України, що всі перелічені препарати були придбані саме для лікування важкої неконтрольованої гормоно залежна астма 4 ст., пневмосклероз легень, вторинна емфізема, легеневе серце, полівалентна алергія та ще ряд інших діагнозів (грижі хребта, ендометріоз, тощо), що пов`язані та розвиваються внаслідок ускладнень, оскільки в матеріалах справи, разом з медичною довідкою про хвороби позивача, відсутні відповідні призначення лікарів для лікування вказаних хвороб та необхідності придбання саме тих ліків, які купувала позивач згідно наявних в матеріалах справи копій чеків. Однак, такі докази не свідчать про те, що частина даних ліків були придбані саме позивачем, та їх придбання пов`язане із необхідним лікуванням, а також не підтверджують той факт, що зазначені ліки були нею використані.

Отже, з наданої позивачем медичної документації вбачається, що вона дійсно має вказані захворювання, для лікування яких їй необхідна низка медичних препаратів. Однак, в матеріалах справи відсутні призначання лікарів, з яких можливо було б з достовірністю встановити необхідну тривалість і періодичність застосування призначених медичних препаратів та наявність потреби вживати їх.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 90 СК України обов`язок участі у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя не обумовлено потребою хворого подружжя в матеріальній допомозі і можливістю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі по 16.11.2022 року (ухвала Вінницького апеляційного суду в цивільній справі № 127/13020/22), а витрати на лікування були здійснені позивачем у період 2020-2022 роки.

Таким чином, витрати позивачем понесені у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження того, що витрати на лікуванні були здійснені з особистих коштів, позивачем надано суду не було.

Також під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження той факт, що сторони по справі не проживають однією сім`єю з 2019 року, належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини сторонами надано не було. Навпаки, представник позивача в ході судового розгляду звертав увагу, що шлюб розірвано лише в листопаді 2022 року.

При цьому матеріали справи також не містять доказів ведення сторонами окремих бюджетів в період по 08.09.2022 року та не містять доказів відмови відповідача від надання коштів на придбання ліків позивачем.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію частини витрат на лікування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 75, 77, 80, 90 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію частини витрат на лікування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя