Справа № 465/7391/23
пр.№ 2/464/1938/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2023 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі судових засідань - БРИНОШ А.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», з участю третіх осіб приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ГОРАЙ Олега Станіславовича, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ПИЦЯ Андрія Андрійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

адвокат Мельник Л.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм О.С., зареєстрованим у реєстрі за №52922 від 28 вересня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивує тим, що позивач дізнався про наявність даного виконавчого напису із застосунку «Дія», а також дізнався про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства. Зокрема, такий вчинено на підставі документів, які не передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою КМ України від 29 червня 1999 року №1172, в редакції, яка діяла на час його вчинення. Зауважує, що виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався. Враховуючи викладені обставини, вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити.

Представник відповідача неодноразово у судове засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а тому судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалами Франківського районного суду м.Львова від 25 вересня 2023 року справу та заяву про забезпечення позову передано на розгляд до Сихівського районного суду м.Львова.

Матеріали справи надійшли до суду 06 листопада 2023 року.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 28 листопада 2023 року.

13 листопада 2023 року від адвоката Мельник Л.Я. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року заяву адвоката Мельник Л.Я. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом №52922, вчиненому 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм О.С. до набрання рішення суду законної сили.

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року розгляд справи відкладено до 12 грудня 2023 року, за клопотанням представника позивача.

12 грудня 2023 року розгляд справи відкладено на 28 грудня 2023 року, у з в`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм О.С., вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за №52922, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №356582040 від 24 вересня 2019 року, укладеним між ним та Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованість за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2021 року в розмірі 20585 грн., включаючи витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого напису, що підтверджується постановою ВП НОМЕР_2 від 10 листопада 2020 року.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської область Пиць А.А. від 13 липня 2023 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника.

Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів» затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким, зокрема, передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, зокрема: нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №760/2193/15-ц висловлено позицію про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Відтак, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за №1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Таким чином на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису №52922 від 28 вересня 2020 року підстава для його вчинення, а саме п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не була чинною, а відтак, зазначена нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису є незаконною.

З огляду на зазначені обставини, заважаючи на наявність даних про спірність суми заборгованості позивача перед відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, а відтак такий не підлягає виконанню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Мельник Л.Я., що підтверджується ордером серії ВС № 1229506.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано договір №19/07/19-1 про надання правової допомоги від 19 липня 2019 року, додатковий договір №11 від 18 вересня 2023 року до згаданого договору, рахунок №13/11/23-1 та платіжну інструкцію №@2PL918949 від 20 листопада 2023 року на суму 4000 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті137та частина восьма статті141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20).

Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.

Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом Мельник Л.Я., принципи співмірності, розумності та реальності витрат, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення, у розмірі 4000 грн.

Крім того, у зв`язку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 438 грн. 44 коп. за подання заяви про забезпечення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на користь позивача, а несплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. за подання позову підлягають стягненню з відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на користь держави.

Керуючись ст.ст.2, 81, 89, 133, 137, 141, 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Виконавчий напис, вчинений 28 вересня 2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ГОРАЄМ Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №52922 - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» () в користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 438 грн. 44 коп. та 4000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» () в користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК