Провадження № 2/752/3096/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 лютого 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із указаною позовною заявою та просить стягнути із відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 7653,72 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 10.09.2020 року за участю автомобіля «Лексус», д.н. НОМЕР_1 , та автомобіля «Смарт», НОМЕР_2 , відповідальність якого застрахована була у ПрАТ СК «ВУСО». Водій автомобіля «Лексус», д.н. НОМЕР_1 , як потерпілий, звернувся до свого страхувальника - позивача і отримав суму відшкодування майнової шкоди, завданої його автомобілю під час дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач та ПрАТ СК «ВУСО» є членами Угоди про пряме врегулювання збитків, тому цей страховий випадок частково був врегульований на підставі Угоди про пряме врегулювання збитків, а саме: частину страхового відшкодування в сумі, що відповідає розрахованому обсягу шкоди, завданої автомобілю «Лексус», д.н. НОМЕР_1 , відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було сплачено страхувальнику на умовах полісу винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, позивач від імені страховика відповідача здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі (страхувальнику) в розмірі 31120,01 грн., згідно з дотриманням вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Положення про ПВЗ, а саме з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ст. 29 Закону та вирахуванням розміру франшизи, ст. 12 Закону.

29.11.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у спрощеному порядку без виклику сторін у судове засідання.

Від відповідача не надходили до суду заяви по суті або з процесуальних питань, однак остання повідомлена про відкриття провадження у справі належним чином.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.11.2019 р. АТ «СК «ВРКС» та ТОВ «Кривоозерський Комбікормовий Завод» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ак1064а9к2, відповідно до умов якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Lexus (RX 200T)» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

10 вересня 2020 року о 13 год. 05 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Смарт», д.н. НОМЕР_2 , в м. Києві на вул. Новокостянтинівська, 1-В, під час перестроювання не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не надала перевагу в русі автомобілю «Лексус», д.н. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, внаслідок чого відбулось з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальні збитки.

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення про порушення ним вимог п. 10.3 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на 10.09.2020 року, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, була забезпечена у ПрАТ «СК «ВУСО» полісом серії ЕР № 200394984.

14.09.2020 року водій, який керував ТЗ під час ДТП - ОСОБА_2 звернулась до АТ «СК «Аркс» з повідомленням про подію з транспортним засобом, що підлягає врегулюванню в порядку прямого врегулювання збитків. Тобто, ОСОБА_2 , як представник страхувальника згідно з полісом серії АЩ № 4674959, скористався своїм правом звернутись для врегулювання страхового випадку до страхової компанії, з якою укладено поліс, та яка є учасником системи прямого врегулювання збитків, тобто до позивача.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , склала 37 120 грн. 01 коп., що підтверджено рахунком-фактурою № СМУ 00024571 від 24.09.2020 р.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2020 р. у справі № 758/11415/20 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ПРАТ СК «ВУСО», застосувавши коефіцієнт фізичного зносу транспорті засобу, було погоджено виплату в розмірі 29 466,29 грн., таким чином, позивач здійснив потерпілому виплату страхового відшкодування в розмірі 29 466 грн. 29 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 711129 від 06.10.2020 року

При цьому, були враховані положення ст. 29 Закону при визначенні розміру страхового відшкодування фізичний, де знос деталей транспортного засобу не враховується, тому Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» за умовами Договору здійснює виплату страхового відшкодування в розмірі, що дорівнює розмір відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, то на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного страхового акту № ARX2635413 від 05.10.2020р. позивачем було здійснено ще доплату суми страхового відшкодування потерпілому в розмірі 7 653 грн. 72 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату суми страхового відшкодування № 711195 від 06.10.2020 року.

Згідно з пунктом 1.1 Угоди про пряме врегулювання збитків сторони беруть на себе зобов`язання по дотриманню Положення про пряме врегулювання збитків, та є невід`ємною частиною цієї Угоди.

Відповідно до преамбули Положення про пряме врегулювання збитків, затвердженого протоколом Президії МТСБУ № 376/2016 від 10 березня 2016 року це положення є внутрішнім нормативним документом Моторного (транспортного) страхового бюро України та встановлює порядок взаємодії страховиків-членів МТСБУ для забезпечення впровадження процесу прямого врегулювання збитків у Україні.

Відповідно до п. 1.1. Положення Про ПВЗ пряме врегулювання збитків - виконання страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність потерпілого, обов`язків страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність відповідальної особи за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у частині відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням або фізичним знищенням транспортного засобу потерпілого.

Згідно вимог п. 2.1 Положення про ПВЗ страховик потерпілого організовує проведення страхової виплати Потерпілому в ДТП, з яким такий страховик уклав договір ОСЦПВВНТЗ, який є чинним на момент ДТП.

Таким чином, даний страховий випадок частково був врегульований на підставі Угоди про пряме врегулювання збитків, а саме: частину страхового відшкодування в сумі, що відповідає розрахованому обсягу шкоди, завданої транспортному засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було сплачено страхувальнику на умовах полісу винуватця ДТП.

Тобто, позивач від імені страховика відповідача, здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі (страхувальнику) в розмірі 29466,29 грн., згідно з дотриманням вимог спеціального Закону та Положення про ПВЗ, а саме з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ст. 29 Закону.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 цього ж Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до cт. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 21 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 31 травня 2017 у справі № 6-2969цс16 року, де зазначено, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. У даній постанові зазначено, що, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, де встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Цією ж постановою зазначено, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 Цивільного кодексу України підстав.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц викладено позицію, згідно з якою, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Крім цього, постановою від 09 жовтня 2019 року у справі № 649/384/16-ц визначено, що водночас положеннями Закону України «Про страхування» та Цивільного кодексу України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані на СТО, тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП». Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, відповідач, як безпосередньо винна особа у дорожньо-транспортній пригоді, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплатою в порядку прямого врегулювання збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 7653,72 грн.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і його вимоги є законними, а отже підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, очкільуи позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481 грн.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1 Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» суму страхового відшкодування 7653,72 (сім тисяч шістсот п`ятдесят три грн. 72 коп.) та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. сплаченого судового збору.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 23.02.2023 р.

Суддя І.О. Ольшевська