Провадження № 2-др/522/183/23
Приморський районний суду м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С. розглянув в письмову провадженні (без виклику сторін) заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Представник позивача - адвокат Кострич М.П. подав заяву про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу 20 000 грн. За угодою між ним та клієнтом фіксована сума правової допомоги за представництво її інтересів у суді першої інстанції становить 15 000 грн., а у суді апеляційної інстанції 5 000 грн.
15.11.2022 відповідач подав заяву про зменшення судових витрат, проте без доказів її надсилання іншим учасникам справи. Відтак така неприймається судом до розгляду. Також відсутні докази надсилання відповідачем іншим учасникам справи заперечення щодо розміру судових витрат, що викладені в письмових поясненнях 09.11.2023 до Одеського апеляційного суду, як заперечення проти апеляційної скарги.
Оцінюючи ці підстави для відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з такого.
Особа вільна у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Покладені на другу сторону судові витрати повинні бути співмірними.
Разом з тим, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17 та від 26.01.2022 у справі № 127/1415/20.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
В постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим..
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
19.10.2021 між адвокатом Кострич М.П. та Давиденко А.І. (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги №08/21. Адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, вид, зміст та обсяг якої конкретизуються у додаткових угодах до договору (п.1.1 договору).
Згідно з Додаткововою угодою №1 до Договору № 08/21 про надання правової допомоги від 19.10.2021, яка укладена 19.10.2021, адвокат надає клієнту послуги з представництва його інтересів у Приморському районному суді м. Одеси у справі за позовом клієнта до АТ «Альфа-банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (п.1 Додаткової угоди №1).
Вартість правової допомоги встановлюється у фіксованому розмірі 15 000 грн. (п. 3 Додаткової угоди №1).
Згідно Додаткової угоди №2 до Договору № 08/21 про надання правової допомоги від 19.10.2021, яка укладена 25.11.2021, адвокат надає клієнту послуги з представництва його інтересів у Одеському апеляційному суді у справі за апеляційною скаргою клієнта на ухвалу суду від 01.11.2021 про передачу справи за підсудністю (п.1 Додаткової угоди №2).
Вартість правової допомоги встановлюється у фіксованому розмірі 5 000 грн. (п. 3 Додаткової угоди №2).
В даному випадку сума гонорару адвоката є фіксованою, а тому незалежить від обсягу часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Особа вільна у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Покладені на другу сторону судові витрати повинні бути співмірними.
Проте суд враховує, що предмет позову (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) є надто типовим. Суд, не оцінюючи рівня кваліфікації адвоката, бере до уваги, що складення позову у даній категорії справ не потребує значних інтелектуально-юридичних та вартісних зусиль для підготовки та написання такої позовної заяви. Щодо значення справи для сторони, то суд бере до уваги те, що позивач особисто не приймав участь в судових засіданнях, а його представник просив розглянути справу за його відсутності. Рішення є заочним.
Представлення адвокатом інтересів клієнта в апеляційній інстанції, у зв`язку з оскарженням ухвали від 01.11.2021 звелося до написання апеляційної скарги, яка містить лише оскарження заявником висновку суду про підсудність справи та подачею адвокатського запиту. Апеляційна скарга розглянута без виклику сторін.
Отже, оцінюючи характер наданої адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до представлених документів, враховуючи фіксованість розміру гонорару адвоката, керуючись критеріями, що визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України та частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України та враховуючи дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката предмет спору, складності справи, значення справи для сторін, встановлений обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає справедливим відшкодування позивачу його судових витрат на правничу допомогу за представлення його інтересів адвокатом у суді першої інстанції в сумі 3 000 грн., а в суді апеляційної інстанції в сумі 2 000 грн., а загалом 5 000 грн.
Керуючись статтею 270 ЦПК України,
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 27.12.2023.

Суддя Ярема Х.С.