Дата документу 19.12.2023 Справа № 333/2766/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2766/21 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/807/1947/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України та Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 вересня 2011 року слідчим СВ ПМ ДПА в Запорізькій області було винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно нього як директора ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Йому було обрано міру запобіжного заходу підписку про невиїзд, яка була скасована судом апеляційної інстанції 05 вересня 2018 року.

28 лютого 2012 року слідчим СВ ДПС в Запорізькій області було винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно нього за ч. 2 ст. 366 і ч. 3 ст. 358 КК України.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2012 року кримінальну справу було повернуто прокурору Запорізької області для усунення виявлених недоліків.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2014 року, кримінальна справа була повернена прокурору для додаткового розслідування.

19 серпня 2014 року відповідно до приписів КПК України у редакції 2012 року інформацію щодо вказаної кримінальної справи було внесено до ЄРДР за № 0000087.

30 липня 2015 року старшим слідчим першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області було повідомлено його про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України.

31 серпня 2015 року прокуратурою Жовтневого району м. Запоріжжя до Заводського районного суду м. Запоріжжя було направлено обвинувальний акт.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року обвинувальний акт було повернуто прокурору на підставі його невідповідності вимогам КПК України.

22 грудня 2015 року прокуратурою Жовтневого району м. Запоріжжя до Заводського районного суду м. Запоріжжя було направлено обвинувальний акт.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2016 року обвинувальний акт було повернуто прокурору на підставі його невідповідності вимогам КПК України.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року у справі № 332/3995/15-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 вересня 2018 року, за його обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку з недоведеністю його визнано невинуватим. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 січня 2019 року касаційну скаргу прокурора на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 вересня 2018 року повернуто особі, яка її подала.

Він перебував під слідством та судом з 29 вересня 2011 року (дата винесення першої постанови про порушення кримінальної справи) до 05 вересня 2018 року (дата набрання законної сили вироком суду), що складає 6 років 11 місяців та 7 днів. У зв`язку з незаконними діями працівників СВ ПМ ДПА в Запорізькій області (Головного управління ДФС у Запорізькій області), прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя (прокуратури Запорізької області) він фактично з 2011 року був позбавлений права на роботу. Перебування під кримінальним переслідуванням з порушенням всіх розумних строків завдало йому значної моральної шкоди, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, а також вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя. Після порушення відносно нього кримінальної справи, з метою збереження ділової репутації підприємства, він був вимушений звільнитися із займаної посади генерального директора ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», де отримував високу заробітну плату. Фактично з моменту звільнення 26 вересня 2011 року та до 18 липня 2017 року він не мав постійної роботи. Відсутність у нього постійної роботи і як наслідок заробітної плати суттєво погіршало матеріальний стан сім`ї. Він знаходився в стані постійної тривоги, фрустрації, тривалого стресу, що привело до формування у нього вираженої депресії, оскільки погіршилась не лише якість його життя, але й можливість його активного соціального функціонування, що зумовило зміни як у професійній діяльності, так и у соціальному оточені. Вказана ситуація спровокувала виникнення психосоматичних хвороб, які завдали шкоду його фізичному здоров`ю.

Моральну шкоду оцінив в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством та судом, що становить 1 494 000 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь завдану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області, прокуратурою Запорізької області моральну шкоду в розмірі 1 494 000 грн. та понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року замінено в справі первісного відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області належним відповідачем Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області та первісного відповідача Державну казначейську службу України належним відповідачем держава Україна в особі Державної казначейської служби.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в загальному розмірі 529 300 грн.

Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 22 137 грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежну оцінку судом обставин справи щодо характеру та обсягу його страждань, тривале перебування під слідством та судом, обрання йому міри запобіжного заходу 20 листопада 2011 року, яка була скасована лише 05 вересня 2018 року, постійний моральний тиск на нього з боку органів досудового слідства, перебування у постійному стресовому стані, обмеження вільного пересування, втрату роботи та неможливість протягом семи років знайти інше місце роботи, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, спричинення шкоди його здоров`ю, тривалий розгляд цивільної справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна казначейська служба подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилкове зазначення в рішенні суду про стягнення коштів з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, відсутність доказів оплати позивачем послуг адвоката, відсутність порушення прав позивача Державною казначейською службою, просила змінити рішення суду в частині визначення стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, зазначивши про стягнення з Державного бюджету України, скасувати рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та відмовити в задоволенні цієї вимоги.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що Головне управління Державної податкової служби в Запорізькій області не є правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області в частині повноважень щодо розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, судом помилково було застосовано розмір мінімальної заробітної плати станом на час розгляду справи замість станом на 2018 рік, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Запорізька обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що судом обгрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди.

Головне управління Державної податкової служби в Запорізькій області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначило, що заміна Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на Головне управління Державної податкової служби в Запорізькій області є безпідставною, судом помилково було застосовано розмір мінімальної заробітної плати станом на час розгляду справи замість станом на 2018 рік. Просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та додатково - скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Запорізькій області, в якому зазначив, що суд має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, Головне управління Державної податкової служби в Запорізькій області розпочало виконання функцій і повноважень Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області на підставі наказу Державної податкової служби України «Про початок діяльності Державної податкової служби» від 28 серпня 2019 року № 36.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи підтверджено, що 29 вересня 2011 року слідчим СОГ СВ ПМ ДПА в Запорізькій області майором податкової міліції Близнюком Р.Є. було винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно директора ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України (т. 1, а.с. 11-14).

10 жовтня 2011 року і 21 жовтня 2011 року слідчим СОГ СВ ПМ ДПА в Запорізькій області майором податкової міліції Близнюком Р.Є. відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т. 1, а.с. 141, 143).

16 лютого 2012 року постановою слідчого СОГ СВ ПМ ДПА в Запорізькій області майора податкової міліції Близнюка Р.Є. ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення за ч. 3 ст. 212 КК України (т. 1, а.с. 145-148).

28 лютого 2012 року слідчим СОГ СВ ПМ ДПА в Запорізькій області майором податкової міліції Близнюком Р.Є. було винесено постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 366 і ч. 3 ст. 358 КК України (т. 1, а.с. 15-17, 18-21).

06 березня 2012 року постановою слідчого СОГ СВ ПМ ДПА в Запорізькій області майора податкової міліції Близнюка Р.Є. ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення за ч. 2 ст. 366 і ч. 3 ст. 358 КК України (т. 1, а.с. 149-157).

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, яка надійшла до суду 16.03.2012 року, було повернуто прокурору Запорізької області для усунення виявлених недоліків (т. 1 а.с. 22-23).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2014 року, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України була повернена прокурору для додаткового розслідування (т. 1 а.с. 24-25).

19 серпня 2014 року відповідно до приписів КПК України (у редакції 2012 року) інформацію щодо вказаної кримінальної справи було внесено до ЄРДР за № 0000087 (т. 1, а.с. 158).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, який надійшов до суду 31 серпня 2015 року, було повернуто прокурору на підставі його невідповідності вимогам КПК України (т. 1, а.с. 26-30).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2016 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, який надійшов до суду 22 грудня 2015 року, було повернуто прокурору на підставі його невідповідності вимогам КПК України (т. 1, а.с. 31 -36).

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року у справі № 332/3995/15-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.212, ч.1 ст.366, ч.3 ст.358 КК України (в редакції чинній станом на 01.09.2010р.), та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 вересня 2018 року вирок залишено без змін.

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 січня 2019 року касаційну скаргу прокурора на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 вересня 2018 року щодо ОСОБА_1 разом з усіма доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З метою захисту своїх порушених прав позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Згідно статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону (стаття 1 Закону).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За приписами пункту 1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16.

Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом визначив відповідачами Прокуратуру Запорізької області, Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, Державну казначейську службу України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача та просив замінити первісного відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області належним відповідачем Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області та первісного відповідача Державну казначейську службу України належним відповідачем держава Україна в особі Державної казначейської служби.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року замінено в справі первісного відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області належним відповідачем Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області та первісного відповідача Державну казначейську службу України належним відповідачем держава Україна в особі Державної казначейської служби.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що досудове розслідування здійснювалось слідчим СОГ СВ ПМ ДПА в Запорізькій області майором податкової міліції Близнюком Р.Є. (т. 1 а.с. 11-14, 15-17, 18-21).

Правовий статус податкової міліції було закріплено Розділом XVIII-2 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 348.2 ст. 348 Розділу XVIII-2 Податкового кодексу України в редакції станом на 21 листопада 2021 року, завданнями податкової міліції є:

- запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення;

- розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері;

- забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до п. 350.1. ст. 350 Податкового кодексу України в редакції станом на 21 листопада 2021 року Податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань:

350.1.1. приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про кримінальні та інші правопорушення, віднесені законом до компетенції податкової міліції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення;

350.1.2. проводить відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, а також досудове розслідування в межах наданої законом компетенції, вживає заходів щодо відшкодування завданих державі збитків;

350.1.3. здійснює розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері;

350.1.4. вживає заходів щодо виявлення і розслідування кримінальних правопорушень, пов`язаних з відмиванням, легалізацією, розкраданням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями;

350.1.5. виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню кримінальних та інших правопорушень у сфері оподаткування та бюджетній сфері, вживає заходів до їх усунення;

350.1.6. у разі виявлення фактів, що свідчать про організовану злочинну діяльність, або дій, що створюють умови для такої діяльності, направляє матеріали з цих питань відповідним спеціальним органам по боротьбі з організованою злочинністю;

350.1.7. передає відповідним правоохоронним органам матеріали за фактами правопорушень, за які законом передбачено кримінальну відповідальність, якщо їх розслідування не належить до компетенції податкової міліції;

350.1.8. забезпечує безпеку діяльності контролюючих органів та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків;

350.1.10. складає протоколи та розглядає справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

350.1.11. збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень у сфері оподаткування та бюджетній сфері, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.

350.1.12. виявляє кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування, митній та бюджетній сферах, встановлює місцезнаходження платників податків, проводить опитування їх засновників, посадових осіб.

Згідно з п. 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 у складі ДФС та її територіальних органів діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби» від 18 грудня 2018 року №1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Установлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок); Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства; Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, вбачається, що до Державної податкової служби України перейшли функції Державної фіскальної служби України у сфері реалізації державної податкової політики та державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Основними завданнями Державної податкової служби є:

1) реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону;

2) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування: державної податкової політики; здійснення контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів; державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску; державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 27 лютого 2019 року у справі 3 761/3884/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державної казначейської служби України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Виконання судових рішень щодо стягнення коштів за Законом покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює обов`язкове визначення заподіювача шкоди у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 757/13017/20.

Спір у цій справи виник у зв`язку із заподіянням позивачу шкоди незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, функції досудового розслідування Державній податковій службі України від Державної фіскальної служби України не переходили.

Отже, з огляду на предмет правовідносин Головне управління Державної податкової служби України у Запорізькій області не є уповноваженим органом на визначення розміру завданої позивачеві майнової шкоди та не може бути належним відповідачем у цій справі.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що Державна податкова служба України та її територіальні органи є правонаступниками Державної фіскальної служби України у спірних правовідносинах.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 13 травня 2021 року у справі № 826/2850/17, від 10 лютого 2022 року у справі № 803/172/16, від 08 грудня 2022 року у справі № 819/3391/15, від 14 вересня 2023 року у справі № 240/11567/21.

Позовних вимог до належного відповідача Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області Халькевич А.М. після остаточного визначення ним складу учасників справи не заявляв.

Частинами першою та п`ятою статті 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

З матеріалів справи встановлено, що Державна фіскальна служба України та Головне управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області перебувають в стані припинення. Водночас запис про державну реєстрацію їх припинення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутній, зворотнього в судовому засіданні доведено не було, а тому немає підстав стверджувати про наявність правонаступництва у цій справі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 819/3391/15.

Визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19).

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для їх задоволення. Без залучення усіх належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 233/3366/19).

Фактичне залучення до участі у справі держави Україна лише в особі Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України з огляду на зміст позовних вимог та встановлені обставини свідчить про неповноту з`ясування обставин у справі, невстановлення всіх фактичних обставин справи, які мають значення.

Суд апеляційної інстанції в силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості визначити суб`єктний склад учасників справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції безпідставно вдався до оцінки та встановлення обставин справи замість ухвалення рішення суду про відмову в задоволенні позову у зв`язку з невизначенням позивачем в даній справі відповідачів у відповідності до змісту позовних вимог.

На підставі зазначеного, рішення суду першої інстанції згідно з п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова