КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/5269/23 Головуючий у суді І інстанції: Чередніченко Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 200278062 від 08.05.2015 року в сумі 55303,15 грн, а також судовий збір в сумі 2684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.05.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200278062 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого на умовах повернення, платності, строковості банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 18500,00 грн, з встановленим строком користування із 08.05.2015 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. ПАТ «Банк Михайлівський» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та не сплатив відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Позивач зазначає, що 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. Таким чином позивач є законним правонаступником кредитора, в тому числі і за кредитним договором, боржником за яким є відповідач. Позивач вказує, що станом на 17.03.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 55303,15 грн, з яких: 18124,27 грн - заборгованість за кредитом; 37178,88 грн - заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просив стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року задоволено позов.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200278062 від 08.05.2015 року на загальну суму 55303 грн 15 коп., а також судовий збір в сумі 2684 грн 00 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 з травня 2022 року як біженець, з 4 дітьми та дружиною знаходиться в Ірландії, м. Слайго. Жодного разу не повертався в Україну з 2022 року.

Вказував, що окрім нього по місцю реєстрації відповідача ніхто не проживає в 2023 році за адресою: АДРЕСА_1 , жодної поштової кореспонденції відповідачем не отримано і про дату, час судового засідання на 31.05.2023 року йому належним чином не було повідомлено.

Також зазначив, що судова повістка про виклик в судове засідання призначене на 31.05.2023 року направлена на адресу відповідача повернулась на адресу суду з поміткою за закінченням терміну зберігання. Тому скаржник вважає, що в розумінні цивільно-процесуального законодавства матеріали справи не мають підтвердження належного повідомлення відповідача про судове засідання на 31.05.2023 року, що було лише першим засіданням в загальному порядку при розгляді справи.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

06 листопада 2023 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшла заява від ТОВ «Діджи Фінанс», обгрунтована тим, що з метою повного і всебічного розгляду справи у суді та з метою обгрунтування суми заборгованості за кредитним договором № 200278062 від 08.05.2015 належним та допустимим доказом - ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось із запитом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо отримання доказів, які підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованості по кредиту, а саме банківських виписок про рух коштів по розрахунковому рахунку за кредитним договором № 200278062 від 08.05.2015.

На підставі викладеного позивач просив долучити до матеріалів справи документальні докази: лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідь на запит) та виписки по особових рахунках ОСОБА_1 (а.с. 117-209).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач в порушення вимог кредитного договору та закону не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 200278062 від 08.05.2015 року, укладеним із АТ «Банк Михайлівський», заперечення сторони відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму 55303,15 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що судове рішення ухвалено з порушення вимог процесуального законодавства, а саме без належного повідомлення відповідача, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 08.05.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200278062 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого на умовах повернення, платності, строковості банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 18500,00 грн., з встановленим строком користування із 08.05.2015 р. по 20.05.2017 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору.

З копії витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року, відповідно до якого до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № № 200278062, укладеним 08.05.2015 року із ОСОБА_1 .

Зазначене також підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16.

Станом на 17 березня 2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 55 303,15 грн, з яких: 18 124,27 грн - заборгованість за кредитом, 31 178,88 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу, як правонаступнику банку, не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, та сплати відсотків.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасування відповідно до положення п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо праву (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, чим не були забезпечені його процесуальні гарантії належного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначено судовий розгляд справи на 21.04.2023 року (а.с. 37-38).

10.04.2023 року до суду першої інстанції надійшли заява із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного провадження від відповідача ОСОБА_1 , в якій просив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін та призначеннями дати і часу судового засідання (а.с. 42-43).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2023 року суд ухвалив перейти від розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено справу на 31.05.2023 року о 14 год. 00 хв. (а.с. 61-62).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідача про судове засідання, яке призначалось на 31.05.2023 року о 14 год. 00 хв..

Судова повістка про виклик в судове засідання призначене на 31.05.2023 року, направлена на адресу відповідача повернулась на адресу суду першої інстанції без вручення (а.с. 65).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №522/18010/18 (провадження №61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було пред`явлено позовні вимоги в межах строків позовної давності, з урахуванням того, що право вимоги за кредитним договором позивач набув в липні 2020 року, а із позовом до суду звернувся в березні 2023 року, що свідчить про звернення позивача за захистом своїх прав в межах встановлених законом строків позовної давності. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком, що позов пред`явлений в межах строку позовної давності, разом з цим не погоджується з обгрунтуванням виходячі з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 18 500 грн, з встановленим строком користування з 08.05.2015 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

З позовною заявою ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду 17 березня 2023 року.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач звертаючись з відзивом на позовну заяву просив суд першої інстанції у позові ТОВ «Діджи Фінанс» відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності пред`явлення позовних вимог (а.с. 44-45).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Тобто з березня 2017 року строки позовної давності продовжені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позов поданий у строки визначені законом та вони не пропущені, оскільки строк закінчення дії договору є 20.05.2017 року, на цю дату припадає продовження дії строків позовної давності. З позовом звернулись 17.03.2023 року, тобто в межах строку визначеного законом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача та скасування рішення суду з цих підстав знайшли своє підтвердження. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року, оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, враховуючи те, що відповідач в порушення вимог кредитного договору та закону не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 200278062 від 08.05.2015 року, укладеним із АТ «Банк Михайлівський».

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними і підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2684 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду частково відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200278062 від 08.05.2015 року на загальну суму 55303 (п`ятдесят п`ять тисяч триста три) грн 15 коп., а також судовий збір в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складено «21» грудня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник