ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м.Суми

Справа №577/1344/22

Номер провадження 22-ц/816/31/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач Комунальне підприємство «Теплогарант»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу та доповнення до неї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 серпня 2022 року в складі судді Кравченка В.О., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 05 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в:

12 травня 2022 року Комунальне підприємство «Теплогарант» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення (послуги з постачання теплової енергії) за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2022 року.

Свої вимоги мотивувало тим, що відповідачі значаться зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 , і з них ОСОБА_1 має статус дитини війни і в межах норми споживання, згідно із Законом України «Про соціальний статус дітей війни», має 25% пільгу при здійсненні нарахувань за послуги з централізованого опалення, які надаються КП «Теплогарант». Отримуючи послуги з постачання теплової енергії в опалювальні періоди 2013-2014 р. р., 2014-2015 р. р., 2015-2016 р. р., 2016-2017 р. р., 2017-2018 р. р., 2018-2019 р. р., 2019-2020 р. р., 2020-2021 р. р., 2021-2022 р. р., відповідачі оплачували їх частково, не в повному обсязі, оплата переважно здійснювалася за рахунок відшкодування підприємству пільги у вигляді субвенції з державного бюджету. Внаслідок порушень строків оплати за використану послугу у період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 40654,60 грн, яку товариство просило стягнути на свою користь, а також 2481 грн судового збору.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 серпня 2022 року позов КП «Теплогарант» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь КП «Теплогарант» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), що виникла за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2022 року, загальним розміром 40654 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з кожного, на користь КП «Теплогарант» по 567 грн 50 коп в рахунок відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та стягнути на їх користь з КП «Теплогарант» 50000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням послуги з теплопостачання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглянута односторонньо, судом першої інстанції була прийнята сторона позивача і залишені поза увагою усі доводи та докази відповідачів. Доводить, що КП «Теплогарант» не надає достатнього тепла на будинок і в їх квартиру тепло не доходить, що підтверджується відповідними довідками, актами, систематичними дзвінками на «Гарячу лінію», тому позивач повинен здійснювати перерахунок оплати, чого ніколи не робив.

Вказують, що не сплачували за теплопостачання, але не з 2013 року, як зазначає позивач, а з 2018 року, тому сума заборгованості є значно меншою, ніж заявлена позивачем до стягнення.

Вважає, що КП «Теплогарант» безпідставно здійснювалися нарахування плати за тепло без врахування пільг ОСОБА_1 , як дитини війни та ветерана праці, ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю 1-Б групи по зору з дитинства, ОСОБА_4 , як учасника бойових дій. Зазначає, що ОСОБА_4 тільки зареєстрований за цією адресою, але фактично у квартирі не проживає з 2018 року.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 40654,60 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 грн х 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою про склад сім`ї від 14 червня 2021 року № 2442 за адресою: АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також неповнолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 1, а.с. 8, 78).

За вказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 по оплаті послуг з централізованого опалення, які надаються КП «Теплогарант», загальна площа квартири становить 58,4 кв.м, опалювальна 57,6 кв.м. При цьому, враховувалася пільга ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про соціальний статус дітей війни», а нарахування здійснювалися за тарифами згідно із Довідкою про затверджені та застосовані до розрахунків тарифи на послуги з централізованого опалення за період з 2012-2022 рр. для КП «Теплогарант» (т. 1, а.с. 9-11, 29).

Облік теплової енергії, що постачається до житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 здійснюється приладом обліку індивідуальним лічильником обліку теплової енергії.

У спірний період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2022 року послуги з централізованого опалення надавались відповідачам КП «Теплогарант» на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який у визначеному порядку надавався для укладення споживачам підприємства (населенню) разом з платіжними документами на оплату послуги (т. 1, а.с. 16-28).

Так, наказом КП «Теплогарант» № 391 від 09 жовтня 2020 року затверджено форму Договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії у відповідності з формовою Типового договору, затвердженого постановою КМ України № 830 від 21 серпня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії та типових договорів...».

Згідно з наказом КП «Теплогарант» № 427 від 20 листопада 2020 року «Щодо укладення з населенням Договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» споживачам підприємства (населенню) разом з платіжними документами (квитанціями) на оплату послуги з постачання теплової енергії за листопад 2020 року надано проект Договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії 01 листопада 2020 року. Проект Договору долучено до квитанції за листопад 2020 року кожному споживачу у двох примірниках, про що розміщено відповідне повідомлення на квитанції.

Відповідачами у встановлений термін Договір не був підписаний, при цьому продовжено споживання комунальної послуги та здійснювалася часткова оплата за користування, тому за приписами ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем послуги.

Наказом КП «Теплогарант» № 436 від 20 жовтня 2021 року «Про затвердження форми Договору» затверджено форму Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання у відповідності з формою Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (зі змінами в редакції постанови КМУ № 1022 від 08 вересня 2021року).

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року (у редакції Закону № 1060-ІХ від 03 грудня 2020 року, що набула чинності з 01 травня 2021 року) у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Отже, з 22 листопада 2021 року між КП «Теплогарант» та усіма споживачами теплової енергії (незалежно від того, обладнана квартира автономною системою опалення, чи перебуває на централізованому опаленні) набув чинності індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, текст якого був опублікований 22 листопада 2021 року на офіційному веб-сайті Конотопської міської ради, про що також проінформовано споживачів шляхом розміщення відповідного оголошення та публікації у місцевому друкованому виданні газеті «Факти+програми ТБ» № 44(143) від 03 листопада 2021 року. Крім того, інформація про опублікований публічний договір додатково розміщена на квитанціях споживачів за жовтень 2021 року.

Враховуючи наведені обставини та те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не сплачували за надані позивачем послуги з централізованого теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2022, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 Загальних положень «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

У п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), вказано, що постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання (п.20).

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

За положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 серпня 2019 року № 830, виконавець виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а споживач зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або Законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

Згідно зі ст. 162 Житлового кодексу Української РСР Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введений в дію з 01 травня 2019 року, також визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому за положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою, або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Проте, всупереч вимогам ст. 526 ЦК України та Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відповідачі не виконували зобов`язання з оплати за надані послуги теплопостачання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку суд правильно стягнув з них на користь позивача, як надавача послуг з централізованого теплопостачання.

Доводи апеляційної скарги про відсутність між відповідачами та КП «Теплогарант» договірних відносин, висновків суду не спростовують, оскільки оплата за житлово-комунальні послуги позивачем нараховувалась щомісячно на підставі тарифів на послуги з теплопостачання, у рахуванням відповідних пільг та субсидії.

Відповідачі неодноразово зверталися до КП «Теплогарант» із заявами про надання послуги з теплопостачання не належної якості в квартирі АДРЕСА_3 , за результатами розгляду яких проводилися перевірки, здійснювалася фіксація температури у приміщеннях квартири, про що складалися відповідні Акти, на підставі яких застосовувався перерахунок плати за послугу в сторону зменшення (т. 1, а.с. 41-44, 58-62, 63, 65-72, 85, 98-107).

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідачів обов`язку по оплаті послуги з теплопостачання у зв`язку з її неотриманням, оскільки матеріалами справами доведено факт надання такої послуги в квартирі АДРЕСА_3 та при недотриманні нормативних показників температури у приміщеннях, у відповідні періоди застосування перерахунку (зменшення) плати за теплопостачання, у порядку, передбаченому постановою КМ України № 151 від 17 лютого 2010 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими та не приймає до уваги доводи скаржника щодо відсутності обов`язку по сплаті заборгованості за теплопостачання у ОСОБА_4 у зв`язку з не проживанням у квартирі.

Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору і не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб (п. 37 Постанови КМУ № 830 від 21 серпня 2019 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України, повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири).

Складені фізичними особами акти про не проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 73, 74), не є належним доказом такого факту та не може бути підставою для звільнення його від обов`язку понесення витрат за оплату послуг з теплопостачання.

Доводи апеляційної скарги про те, що КП «Теплогарант» безпідставно здійснювалися нарахування плати за тепло без врахування пільг ОСОБА_1 , як дитини війни та ветерана праці, ОСОБА_4 , як учасника бойових дій, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, так як судом встановлено, що при нарахуванні плати за теплопостачання враховувалася пільга ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про соціальний статус дітей війни».

За даними довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 22 березня 2021 року № 415Д ОСОБА_4 дійсно в період з 17 лютого 2021 року бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганських областях (т. 2, а.с. 13).

Однак, в супереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачами не доведено належними на допустимими доказами звернення до відповідних органів та у визначеному законом порядку для оформлення права ОСОБА_4 на пільгу, визначену п. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та включання інформації про нього, як пільговика, та членів його сім`ї до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, оскільки тільки після цього здійснюється подальше нарахування пільг за адресою зареєстрованого місця проживання або адресою фактичного місця проживання.

У Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», пільги інвалідам по ЖКГ у вигляді пільг на комунальні послуги не передбачені, тому доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю 1-Б групи по зору з дитинства, пільг на оплату послуги централізованого теплопостачання, є безпідставними.

Вказуючи в апеляційній скарзі про не сплату за послуги з централізованого теплопостачання за менший період, ніж заявлено позивачем, відповідачі, фактично, визнають наявність у них заборгованості перед КП «Теплогарант» за послуги з постачання теплової енергії.

Апеляційному суду не надано доказів відсутності заборгованості за теплопостачання за період 2013-2018 років, тому доводи скарги в цій частині також є необгрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Вимога відповідачів в апеляційній скарзі про відшкодування їм моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки зустрічний позов у цій справі не заявлявся, не був предметом розгляду в суді першої інстанції, тому відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, така вимога є по за межами розгляду справи апеляційним судом.

Однак, колегія суддів не може погодитися із проведеним судом першої інстанції розподілом судових втрата по справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , як донька воїна (партизана), який загинув чи пропав безвісти, ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю І групи, ОСОБА_4 , як учасник бойових дій, звільнені від сплати судового збору на підставі п. п. 8, 9, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (т. 1, а.с. 75, 79, 82, т. 2, 21).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув на при розподілі судових витрат не врахував норми Закону України «Про судовий збір» та наявність у трьох відповідачів, статусу, який надає їм пільги щодо сплати судового збору, а саме, звільнення від його сплати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині розподілу судових витрат із стягненням з ОСОБА_3 на користь КП «Теплогарант»» 567 грн 50 коп судового збору за подачу позову та компенсацією КП «Теплогарант»» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1702 грн 50 коп судового збору за подачу позову (2270 грн (судовий збір, сплачений при подачі позву) 567 грн 50 коп (визначено до стягнення з відповідача ОСОБА_3 )).

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч.13 ст. 7, ст.ст. 367 - 369, п.2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 серпня 2022 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Теплогарант»» 567 гривень 50 копійок судового збору за подачу позову.

Компенсувати Комунальному підприємству «Теплогарант»» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1702 гривні 50 копійок судового збору.

В іншій частині рушення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина