ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/896/23 Номер провадження 22-ц/814/4788/23Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2023 року, ухвалене суддею Шолудько А.В., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2023 року ТОВ «Полтаваенергозбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 7 067,04 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 01.01.2019 року приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № на умовах чинного договору про користування електричною енергією №7924 від 24.11.2004 року, шляхом фактичного споживання та оплати електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . За період з 01.09.2022 року по 01.07.2023 року відповідач споживав електричну енергію, а оплату за неї не здійснює або здійснював не в повному обсязі, чим порушив свої зобов`язання по договору про постачання електроенергії споживачу постачальником універсальних послуг перед ТОВ «Полтаваенергозбут», внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 7 067,04 грн.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 7 067,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність письмового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги. При вирішення спору суд першої інстанції врахував правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 року у справі № 334/2789/15-ц. Визначений позивачем розмір заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 7 067,04 грн. не заперечувався ОСОБА_2 , своїх власних розрахунків відповідач до суду не надав. У матеріалах справи відсутні докази про не надання послуг постачання електричної енергії відповідачу, також не встановлено, що послуги постачання електричної енергії надавав інший постачальник електричної енергії. Щодо юридичної доказової сили первинних документів, суд виходив з того, що правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відзив відповідача на позов. Вказує, що суд послався на нечинний договір про постачання електричної енергії. Крім незрозумілої довідки, позивачем не надано ніяких документів, на підставі чого юридичною особою було відкрито особовий рахунок, ким були надані персональні дані відповідача, яким чином відповідач приєднався до договору від 01.01.2019 року №113011865, щодо факту споживання електричної енергії, яка належить (або не належить) позивачу. Посилається, що факт виконання робіт або надання послуг визначається наявністю відповідних первинних бухгалтерських документів, які складаються під час здійснення господарської операції, або безпосередньо після її закінчення, проте, суд першої інстанції послався на те, що правові наслідки створює саме господарська операція по наданню послуг/виконання робіт, а не первинні документи. Позивач не надав до позову витягу з ліцензійного реєстру, що означає те, що, ліцензія у нього відсутня, а також відсутній запис про відповідну ліцензію та місце провадження господарської діяльності. Також посилається на те, що відключення електроустановки 23.05.2023 року не стосується ні нього, ні його будинку. Зазначає, що суд не може посилатися на нормативно-правові акти неконституційного органу НКРЕКП, в якого немає повноважень на ведення відповідної діяльності. Вказує, що власність не повинна використовуватися на шкоду людині та суспільству, Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність. Вказує, що громадяни не є учасниками ринку електричної енергії та Правил роздрібного ринку електроенергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, на які юридична особа посилається, на них не розповсюджуються. Повідомляє, що жиле приміщення, в якому проживає відповідач, не є об`єктом електричної енергії, у будинку немає і ніколи не було ніяких електроустановок, вузлів обліку, відповідач не є учасником ринку електричної енергії, не є гарантованим покупцем та споживачем. Наголошує, що громадян жителів Котелевської територіальної громади, зокрема, електроенергією, забезпечує згідно закону виконавчий комітет Котелевської селищної ради.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Полтаваенергозбут»просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, відзив відхилити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно довідки Котелевської селищної ради Полтавської області від 28.07.2023 року №2585, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 07.03.1995 року (а.с. 33).

Відповідно до довідки ТОВ «Полтаваенергозбут» про споживання електричної енергії та її оплату з 01.09.2022 року по 01.07.2023 року, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , має заборгованість за надані послуги позивачем у розмірі 7 067,04 грн. Дана довідка містить інформацію про період споживання електричної енергії, покази лічильника, кількість спожитої електроенергії кВт/год, сума оплачена відповідачем за надані послуги постачання електричної енергії й сума заборгованості (а.с. 6).

У позовній заяві позивачем зазначено, що ОСОБА_1 , всупереч вимогам п. 8.6.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, не передаються покази лічильника щомісячно, розрахунок здійснюється за зазначенням середньодобового обсягу споживання електричної енергії.

Довідкою АТ «Полтаваобленерго» №14.4.4./4685 від 10.07.2023 року зазначені обсяги споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.09.2022 року по 01.07.2023 року, ЕІС кодом №62Z749, й вказано, що обсяг споживання кВт/год здійснений за зазначенням середньодобового обсягу споживання електричної енергії, однак 16.08.2022 року був здійснений контрольний огляд лічильника з показами 41356, й 11.11.2022 року з показами 42002 (а.с. 18).

У разі неотримання до початку четвертого календарного дня місяця, що настає за розрахунковим, показів лічильника та за умови, що лічильник електричної енергії не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний обсяг розподілу та споживання електричної енергії по споживачу за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання (п. 8.6.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії).

23.05.2023 року відповідач відключений від постачання електричної енергії, про що свідчить копія завдання №9 від 23.05.2023 року (а.с. 19).

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) №575 від 26.06.2018 року ТОВ «Полтаваенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам, та згідно з додатком №3 до Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, затверджених постановою №1268 від 26.10.2018 року, на позивача покладено спеціальні обов`язки, для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, а саме: виконання функцій постачальника універсальних послуг на території Полтавської області.

У відповідності до п. 2. та п. 7 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви - приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 затверджено Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 7-12).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

На підтвердження факту приєднання до умов договору позивачем надані договір №7924 про користування електричною енергією від 24.11.2004 року (а.с. 13-16), довідка про споживання електричної енергії ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2022 року по 01 липня 2023 року, та її оплати у жовтні місяці 2022 року на суму 1888,32 грн., та довідка АТ «Полтаваобленерго» №14.4.4./4685 від 10.07.2023 року про обсяги споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.09.2022 року по 01.07.2023 року, ЕІС кодом №62Z749 (а.с. 6,18).

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 приєднався до умов договору, отримував послуги з постачання електричної енергії. Сторони набули всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання. Доказу про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг до суду відповідач не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2022 року по 01.07.2023 року у розмірі 7 067,04 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , має особовий рахунок № НОМЕР_1 , йому присвоєно ЕІС код №62Z749 як споживачу цих послуг, за період з 01.09.2022 року по 01.07.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 7 067,04 грн., що підтверджується довідкою, яка містить інформацію про період споживання електричної енергії, покази лічильника, кількість спожитої електроенергії кВт/год, суму оплачену відповідачем за надані послуги постачання електричної енергії та розмір заборгованості (а.с. 6).

З вказаної довідки вбачається, що останній раз відповідач ОСОБА_1 сплачував за надані послуги з постачання електричної енергії у жовтні 2022 року у розмірі 1 888,32 грн., що вказує на визнання ОСОБА_3 договірних зобов`язань з позивачем, визнання ним факту існування заборгованості перед позивачем.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , всупереч вимогам п. 8.6.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, який передбачає, що у разі неотримання до початку четвертого календарного дня місяця, що настає за розрахунковим, показів лічильника та за умови, що лічильник електричної енергії не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний обсяг розподілу та споживання електричної енергії по споживачу за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання (п. 8.6.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії), не передає покази електричного лічильника щомісячно, тому розрахунок здійснюється за зазначенням середньодобового обсягу споживання електричної енергії.

У суді першої інстанції відповідач не заперечував те, що ним не передаються покази лічильника, що існує заборгованість, що 23.05.2023 року згідно завдання №9 на відключення електроустановки споживача за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходиться жилий будинок з господарськими спорудами, в якому живуть люди, відключений від постачання електричної енергії (а.с. 19).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відзив відповідача на позов, що суд послався на нечинний договір про постачання електричної енергії, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки договір зі ОСОБА_1 про постачання електричної енергії постачальником укладено 01.01.2019 року шляхом приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (побутовим споживачам) № на умовах чинного договору про користування електричною енергією №7924 від 24.11.2004 року (а.с. 13-15) шляхом фактичного споживання та оплати електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 та 01.10.2022 року відповідачем була здійснена оплата за електричну енергію у розмірі 1888,32 грн. (а.с. 6).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано ніяких документів, на підставі чого юридичною особою було відкрито особовий рахунок, ким були надані персональні дані відповідача, яким чином відповідач приєднався до договору від 01.01.2019 року №113011865, щодо факту споживання електричної енергії, яка належить (або не належить) позивачу, то ці доводи не заслуговують з вище вказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт виконання робіт або надання послуг визначається наявністю відповідних первинних бухгалтерських документів, які складаються під час здійснення господарської операції, або безпосередньо після її закінчення, проте, суд першої інстанції послався на те, що правові наслідки створює саме господарська операція по наданню послуг/виконання робіт, а не первинні документи, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки фактом сплати 01.01.2022 року заборгованості у розмірі 1888,32 грн. відповідач визнав існування договірних відносин з позивачем та наявність заборгованості з послуг постачання електричної енергії, яка у вказаному розмірі була добровільно ним сплачена.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав до позову витягу з ліцензійного реєстру, що вказує на відсутність ліцензії, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно постанови НКРЕКП №575 від 26.06.2018 року ТОВ «Полтаваенергозбут» видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу (а.с. 136).

Доводи апеляційної скарги про те, що відключення електроустановки 23.05.2023 року не стосується ні відповідача, ні його будинку, то як вбачається з відзиву відповідача на позов (а.с. 44), за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться жилий будинок з господарським спорудами, в якому живуть люди.

Доводи апеляційної скарги про те, що громадяни не є учасниками ринку електричної енергії та Правил роздрібного ринку електроенергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, на які юридична особа посилається, на них не розповсюджуються, то ці доводи є власним тлумаченням відповідача та не грунтуються на вимогах діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що жиле приміщення, в якому проживає відповідач, не є об`єктом електричної енергії, у будинку немає і ніколи не було ніяких електроустановок, вузлів обліку, що відповідач не є учасником ринку електричної енергії, не є гарантованим покупцем та споживачем, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду з вище наведених підстав.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняКотелевського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов