КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 760/8957/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7045/2023Головуючий у суді першої інстанції - Митрофанова А.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В. В.,

судді Мельник Я. С., Матвієнко Ю. О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року у справі позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення гарантованої суми відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк (далі - ПАТ АБ) «Укргазбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення гарантованої суми відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що нею та Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Комерційний банк «Експобанк» укладено договір банківського рахунку від 12 вересня 2014 року № 1768/18911/2014, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у валюті UАН № 101 та приймає і зараховує на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, а також виконує розпорядження клієнта на здійснення операцій за рахунком.

На вказаний рахунок нею внесено грошові кошти у розмірі 200 000 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено рішення від 26 січня 2015 року № 15 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», та про призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» призначено начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможні банків Волощука І. Г. строком на 1 рік з 26 січня 2015 року до 25 січня 2016 року.

Вона звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою щодо здійснення виплати грошових коштів за договором банківського рахунку, на що отримала відповідь про те, що її включено до переліку фізичних осіб-вкладників ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», яким тимчасово призупинено виплату коштів.

ОСОБА_1 вказувала, що неодноразово зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами щодо надання інформації про дату, час та місце отримання грошових коштів.

Водночас у квітні 2019 році вона дізналася, що вже отримала належні їй грошові кошти в банку-агенті ПАТ АБ «Укргазбанк», Відділення № 3.

Вказує, що звернувшись до банку, виявилося, що невідома особа за підробними документами фактично отримала кошти, які належали їй.

На думку позивача, її фактично позбавлено права на отримання грошових коштів.

Вважає, що при видачі грошових коштів у розмірі 200 000 грн невідомій особі, працівниками банку порушено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 9 серпня 2012 року № 14, оскільки при візуальному огляді наявних документів вбачається, що фотографії, підписи, дати видачі паспорту, а також дати вклеєння фото у паспорті по досягненню 25-річного віку, наданого до уповноваженої особи банку, з якого працівники зробили копію і засвідчили своїм підписом його відповідність, відрізняється від фотографії, підписів та дат паспорту позивача.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» на її користь гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 2 000 грн у відшкодування судового збору.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 21 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі на рішення Солом`янського районного суду міста Києва

від 13 грудня 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 відсутні будь-які договірні правовідносини.

Зазначає, що у справі відсутні докази проведення будь-якої експертизи, яка б підтвердила відмінності у документах.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про застосування строків давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 рокуПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить додаткове рішення скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у суду першої інстанції відсутні правові підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року до суду апеляційної інстанції не надходив.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням працівником ПАТ АБ «Укргазбанк» посадових обов`язків, порушено право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування. ПАТ АБ «Укргазбанк» визначено банком-агентом, який зобов`язаний здійснювати виплати вкладникам, тому відповідальність у зв`язку з невиконанням покладених на нього обов`язків або виконання їх у неналежний спосіб, покладається саме на ПАТ АБ «Укргазбанк».

Суд також врахував, що на час ухвалення судового рішення ПАТ АБ «Укргазбанк» не виплачено суму грошового відшкодування ОСОБА_1 ; відомості про виплату грошових коштів у розмірі 200 000 грн невстановленій особі внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, суд зауважив, що ПАТ АБ «Укргазбанк» заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Проте суд першої інстанції зазначив, що пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу (далі - ЦК) України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Ухвалюючи додаткове рішення і стягуючи з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 21 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що зазначений розмір витрат на правову допомогу є співмірним із складністю даної справи та обґрунтованим.

Висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з випискою за особовим рахунком ОСОБА_1 залишок коштів на її рахунку на 22 липня 2015 року складав 200 000 грн.

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 11 вересня 2014 року № 567/БТ «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Експобанк».

22 січня 2015 року постановою Правління Національного Банку України № 41 відкликано в ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року № 15 призначено ОСОБА_2 . Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк».

Зі змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2017 року у справі № 826/11866/15 судом першої інстанції встановлено, що не отримавши гарантованої суми відшкодування за договором банківського рахунку, ОСОБА_1 звернулася до Уповноваженої особи із заявою про вирішення питання виплати коштів.

Уповноважена особа у листі від 20 лютого 2015 року № 1401/1064 повідомила про блокування рахунку ОСОБА_1 та тимчасове призупинення виплати коштів.

Повідомленням Уповноваженої особи від 16 липня 2015 року, адресованого вкладникам, у тому числі ОСОБА_1 , повідомлено, що правочини, укладені 12 вересня 2014 року, за якими відповідно до платіжних доручень з поточного рахунку ОСОБА_3 перераховано грошові кошти у рівних сумах по 200 000 грн на поточні рахунки фізичних осіб, зокрема ОСОБА_1 , є нікчемними з підстав, передбачених

пунктами 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рудухи Н. Є. № 02-036-10789/18 від 28 травня 2018 року повідомлено, що при розгляді Фондом гарантування вкладів фізичних осіб звернення ОСОБА_1 здійснено ідентифікацію вкладника та виявлено, що зазначена інформація у надісланій копії паспортного документа різниця від інформації, що зазначена у Переліку вкладників, наданого уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», для вирішення даного питання по суті рекомендували звернутися до уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк».

26 березня 2019 року на адресу ОСОБА_1 надіслано лист заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рудухи Н. Є. № 34-036-5480/19 від 26 березня 2019 року про те, що за звітом банка-агента АБ «Укргазбанк» гарантована сума відшкодування за вкладами ОСОБА_1 , що зазначена у Переліку уповноваженою особою на ліквідацію банку ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», отримана 19 листопада 2018 року.

Відповідно до витягу з Журналу обліку виплачених відшкодувань на 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 виплачено грошові кошти у розмірі 200 000 грн ПАТ АБ «Укргазбанк».

На підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0006849 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу (далі - КК) України.

12 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Голови правління ПАТ АБ «Укргазбанк» зі скаргою на дії працівників банку щодо видачі належних їй грошових коштів іншій невстановленій особі.

У відповідь на скаргу надано відповідь № 124/14506/2019 від 11 травня 2019 року за підписом начальника управління розвитку дистрибуції та контролю сервісу мережі банку ОСОБА_4 , відповідно до якої банком не виявлено будь-яких порушень у діях працівників банку та рекомендовано звернутися з даним питанням до правоохоронних органів.

Як встановлено судом першої інстанції, грошові кошти у розмірі 200 000 грн виплачено банком 19 листопада 2018 року на підставі: заяви на виплату переказу Любич В. В. від 19 листопада 2018 року, опитувальника клієнта-фізичної особи ОСОБА_1 від 19 листопада 2018 року, копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 4 грудня 2000 року, копії картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 .

Водночас суд зазначив, що копія паспорту ОСОБА_1 додана нею до позовної заяви, а також копія паспорту ОСОБА_1 надана Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, відрізняється від копії паспорту ОСОБА_1 , яка надана ПАТ АБ «Укргазбанк» при отриманні коштів, а саме: фотокартки ОСОБА_1 на першій та третій сторінках копії паспорту наданої позивачем відрізняються від фотокарток на першій та третій сторінках копії паспорту наданого відповідачем; візуально підписи ОСОБА_1 на першій та третій сторінках копії паспорту наданої позивачем відрізняються від підписів на першій та третій сторінках копії паспорту наданого відповідачем; у копії паспорту наданої позивачем паспорт видано Дніпровським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ Українив місті Києві від 4 грудня 2003 року, водночас копія паспорту надана відповідачем містить відомості про його видачу Дніпровським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 4 грудня 2000 року. Крім того, у наданих копіях паспортів не співпадають дати вклеєння фотокартки по досягненню 25-річного віку.

З відповіді Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області судом встановлено, що паспорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований 4 грудня 2003 року Дніпровським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 . 25 жовтня 2008 року до паспорту громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 Дніпровським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві вклеєно фотокартку по досягненню 25-річного віку, що відповідає даті вказаній у копії паспорта наданої позивачем.

Щодо незгоди ПАТ АБ «Укргазбанк» з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року.

Частиною третьою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов, визначених змістом, зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом, на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за виробом вкладника).

Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 10.13. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, у редакції, чинній на 19листопада 2018 року, видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами.

У позовній заяві позивачем зроблено висновок про те, що працівником банку при видачі банківського вкладу 19 листопада 2018 рокуне було здійснено належних дій, які передбачені вищевказаною Інструкцією, щодо ідентифікації особи, яка представилась ім`ям позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» визначений банком-агентом, який зобов`язаний був здійснювати виплати вкладникам, відповідальність у зв`язку із невиконанням покладених на нього обов`язків або виконання їх у неналежний спосіб, покладається саме на ПАТ АБ «Укргазбанк».

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 відсутні будь-які договірні правовідносини, як такі, що не впливають на правильність вирішення спору судом першої інстанції.

Твердження заявника про те, що у справі відсутні докази проведення будь-якої експертизи, яка б підтвердила відмінності у документах, апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанції оцінено докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням шляхом всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції строків давності також спростовуються колегією суддів з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦКУкраїни).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Аналіз стану поінформованості особи у статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права, і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого

статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Судом першої інстанції встановлено, що, враховуючи тривалість загальної позовної давності три роки, позивач мала би звернутися до суду з позовом про стягнення гарантованої суми відшкодування не пізніше 26 березня 2022 року, однак звернулася з позовом до суду лише 19 липня 2022 року.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 727/4133/22.

Щодо незгоди ПАТ АБ «Укргазбанк» з додатковим рішеннямСолом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 19 лютого 2020 року

у справі №755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 14 листопада 2018 року у справі№ 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.

З огляду на наявність в матеріалах справи договору про надання правової (правничої) допомоги № 19/03 від 19 березня 2019 року, додатку № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 19/03 від 19 березня 2019 року, акта приймання-передачі наданих послуг № 3 від 15 грудня 2022 року на суму 21 000 грн, враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, апеляційний суд дійшов висновку про залишення оскаржуваного додаткового рішення суду без змін.

Таким чином, ухвалюючи судові рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законні, правильні по суті і справедливі рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судових рішень, в справі не виявлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, а дія оскаржуваних судових рішень підлягає поновленню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»- залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, передбаченихпунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В. В. Гуль

Судді Ю. О. Матвієнко

Я. С. Мельник