КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Довженком Валерієм Івановичем на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року про повернення заяви заявнику по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи у певний час, заінтересована особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті особи у певний час.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.08.2023 заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.08.2023 заяву ОСОБА_1 .Овизнано неподаною та разом із доданими до неї документамиповернуто заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 15.08.2023, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання ухвали від 08.08.2023 було подано заяву про усунення недоліків, в якій зазначені в ухвалі вимоги, були враховані та повістю виконані.

На противагу аргументів суду про те, що у заяві не зазначено час (годину) смерті, апелянт повідомляє, що ОСОБА_2 померла не в лікарні, а в себе вдома у м. Маріуполь, і з огляду на те, що у місті на момент смерті були відсутні будь-які органи влади, зафіксувати факт її смерті вдалося тільки 05.09.2023.

Зазначає, що на підтвердження факту смерті особи, лікарське освідування не було надано, через те, що відповідно до Інструкції про заповнення і видачу фельдшерської довідки про смерть (форма №106-1/у), затвердженої МОЗ ДНР від 09.01.2015. №12., довідка про причину смерті фельдшер заповняє в одному примірнику і видає родичам. Відтак, дана довідка, була передана сину померлої, який відмовляється їх видати спадкоємиці за заповітом.

Про неприєднання довідки «про неможливість одержання документів» та не зазначення з яких причин неможливо отримати даний документ, що посвідчує даний факт, апелянт повідомляє, що метою встановлення юридичного факту є вступ в права спадщини за заповітом, проте, заявниця не може отримати вищезазначену довідку, оскільки місто Маріуполь є окупованою територією на якій не визнається юрисдикція України.

Відзиву від учасників справи не надходило.

Справу розглянуто в порядку частини другої статті369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2023 заяву ОСОБА_1 , залишено без руху з наданням десятиденного строку з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків заяви, а саме у заяві не зазначена час (година) смерті, не надано на підтвердження факту смерті особи лікарське освідуванням про смерть особи за встановленої форми № 106/у, оскільки відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; відсутнє підтвердження заявника про те, що ним не подано іншої заяви (позовів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України), подані документи не скріплені власноручним підписом заявника (п.2 ч.8 ст. 43 ЦПК України.

Посилаючись на п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд першої інстанції зазначає, якщо до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не приєднано довідки про неможливість одержання документів та не зазначено з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує даний факт, не зазначена мета встановлення юридичного факту, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків.

Копію вказаної ухвали суду про залишення заяви без руху, було направлено ОСОБА_1 - 08.08.2023. (а.с. 40)

Відомості про отримання заявником зазначеної ухвали, матеріали справи не містять.

15.08.2023 заявником було подано клопотання на усунення недоліків, які зазначені в ухвалі від 08.08.2023.

Ухвалою суду від 15.08.2023 заяву було повернуто позивачу, з тих підстав, що станом на час постановлення ухвали недоліки не усуненні у цілому, а саме: у заяві не зазначена час (година) смерті; не надано на підтвердження факту смерті особи лікарське освідуванням про смерть особи за встановленої форми № 106/у; не приєднано довідки про неможливість одержання документів та не зазначено з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує даний факт.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи провстановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою статті 315 ЦПК України смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення заявників до суду та постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали), якою запроваджено спрощений порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Отже, правила статті 317 ЦПК України надають особі право звертатися до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України.

У частині другій статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно постанови ВС від 27.09.2021 року у справі № 756/8168/21 заява про встановлення факту смерті може бути подана до будь-якого суду України за межами тимчасово окупованої території, незалежно від місця проживання заявника (частина перша статті 317 ЦПК). При цьому положення статті 317 ЦПК України не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Доказами, що підтверджують факт народження/смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бутипояснення заявників, свідків; письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про народження/смерть наказ командира військової частини про виключення із особового складу; скріншоти особистого листування; дані, отримані з відкритих джерел чи соціальних мереж, які доводять факт ведення бойових дій у конкретній місцевості у певний час; акти про настання смерті (довільна форма, приклад акту, розробленого суддею ВС, розміщено на сайті; колективний акт про настання смерті

Проте, суд звертає увагу, що під час розгляду справ окремого провадження з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази ( ч. 2 ст. 294 ЦПК України).

Висновок про можливість розгляду судами заяв про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України без попереднього звернення до органу реєстрації актів цивільного стану та отримання відмови цього органу узгоджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21 (провадження № 61-20540св21), у якій заявник просив встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України, до органу реєстрації актів цивільного стану попередньо не звертався. Верховний Суд за наслідками розгляду касаційної скарги скасував постанову суду апеляційної інстанції про відмову у встановленні такого факту з тих підстав, що апеляційний суд не дослідив всі докази, надані заявником, не надав належної оцінки доводам заявника, не врахував вік матері заявника та можливість надання заявником інших доказів на підтвердження факту смерті його матері. Тобто зазначену справу суди розглядали по суті, й Верховний Суд не встановив порушень судами правил юрисдикції, що за правилами цивільного судочинства визначені безумовною підставою для закриття провадження у справі незалежно від наявності таких доводів у касаційній скарзі.

Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув.

За таких обставин, вимога суду надатичас (годину) смерті; лікарське освідуванням про смерть особи за встановленої форми № 106/у; довідки про неможливість одержання документів, свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства під час вирішення питання про повернення позовної заяви заявнику, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення заяви ОСОБА_1 є помилковими.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 15.08.2023, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасуванню і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Довженком Валерієм Івановичем на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року про повернення заяви заявнику по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи у певний час, заінтересована особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року скасувати та направити справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи у певний час, заінтересована особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома