КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1157/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року (суддя Баличева М.Б.) про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна Інна Володимирівна, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

у травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконним набуття ТОВ «Пан Плюс» права власності на предмет іпотеки та скасування рішення про набуття права власності ТОВ «Пан Плюс» на будинок та земельну ділянку; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садове товариство «Пролісок» садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. від 27 липня 2018 року №27285249, яким за ТОВ «Пан Плюс» зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садове товариство «Пролісок» садівницького масиву «Світанок» та від 27 липня 2018 року №27283857, яким за ТОВ «Пан Плюс» зареєстроване право власності на садовий будинок, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковіної І.В. про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомості, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садове товариство «Пролісок» садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок загальною площею 389,1кв.м, що

знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садове товариство «Пролісок» садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та стягнення з відповідачів судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що у серпні 2018 року вона отримала від ОСОБА_1 повідомлення, що з 7 серпня 2018 року об`єкти нерухомого майна, а саме земельна ділянка, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садове товариство «Пролісок» садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі відповідних договорів купівлі-продажу, посвідчених 7 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В.

Позивач зазначала, що 25 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «АКБ «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», був укладений кредитний договір №014/0398/81/02080, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 100 000 доларів США на строк до 24 квітня 2019 року зі сплатою 12,5% річних. Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника між нею та банком був укладений договір іпотеки №014/0398/81/02080, предметом якого є вищезазначені земельна ділянка та садовий будинок, які належали їй на праві власності.

Позивач посилалася на те, що право вимоги за кредитним договором №014/0398/81/02080, а також за договорами, які забезпечували виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» на підставі договору про відступлення прав вимоги №2 від 29 серпня 2014 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж», та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки №2 від 29 серпня 2014 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж». У подальшому, 15 червня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» відступило право вимоги ТОВ «Фінанс траст груп», яке в свою чергу, 24 лютого 2017 року відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Інновація». ТОВ «Пан плюс» набуло права вимоги 2 листопада 2017 року.

Позивач зазначала, що задоволення ТОВ «Пан плюс» своїх вимог шляхом набуття права власності на предмети іпотеки було здійснене з порушенням статей 251-254 ЦК України.

Також позивач посилалася на не передання їй 90% суми, яка перевищувала суму зобов`язання, після набуття ТОВ «Пан плюс» права власності на предмети іпотеки на загальну суму 3 544 317грн 58коп.

У вересні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Лавков О.С. направив до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок»; садовий будинок, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , та усе майно, яке знаходиться в будинку та на території земельної ділянки; заборони ОСОБА_1 або будь-яким іншим особам, які мають намір чи право, вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, користуванням, розпорядженням, чи будь-яким іншим чином використанням будинку, земельної ділянки та майна, яке знаходиться в будинку чи розташоване в межах земельної ділянки, вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням, користуванням, розпорядженням, чи будь-яким іншим чином використанням земельної ділянки, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садове товариство «Пролісок» садівницького масиву «Світанок»; садового будинку, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та майна, яке знаходиться в будинку чи розташоване в межах земельної ділянки.

Представник позивача вважав, що невжиття заходів забезпечення позову на стадії розгляду справи може призвести до продажу ОСОБА_1 земельної ділянки та будинку, що призведе до неможливості виконання позитивного рішення суду, в разі ухвалення судом такого рішення, а також до втрати всього майна позивача (меблі, деревообробне обладнання та станки, побутова техніка тощо), яке станом на момент подання заяви про забезпечення позову знаходиться в будинку.

Представник позивача стверджував, що в разі застосування заходів забезпечення позову, витрати та збитки у відповідачів будуть відсутні, а тому не підлягають застосуванню заходи зустрічного забезпечення.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року заяву задоволено, накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :37:064:0001, площа 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садівницького масиву «Світанок»; на садовий будинок, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на усе майно, яке знаходиться в будинку та на території земельної ділянки. Заборонено ОСОБА_1 або будь-яким іншим особам, які мають намір чи право, вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, користуванням, розпорядженням, чи будь-яким іншим чином використанням будинку, земельної ділянки та майна, яке знаходиться в будинку чи розташоване в межах земельної ділянки, вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, користуванням, розпорядженням, чи будь-яким іншим чином використанням земельної ділянки, кадастровий номер :37:064:0001, площа 0,0898 гектарів, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада с/т «Пролісок» садівницького масиву «Світанок»; садового будинку, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та майна, яке знаходиться в будинку чи розташоване в межах земельної ділянки.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на те, що вона вже більше чотирьох років володіє та користується спірним нерухомим майном, право власності на яке законним шляхом було набуте на підставі укладених та нотаріально посвідчених договорів та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідач вважає помилковим висновок суду про те, що існує очевидна небезпека того, що для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль, а тому вжиття заходів забезпечення позову є вкрай необхідним, оскільки позивач зазначала, що

про своє порушене право вона дізналася ще у 2018 році, але не довела наявність ризиків відчуження нею спірного майна.

Відповідач стверджує, що вимоги до неї щодо витребування спірного нерухомого майна вже були предметом судового розгляду у справі №363/5290/18 за позовом ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. У вказаній справі рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. 2 червня 2022 року Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у вказаній цивільній справі постановлено ухвалу, якою визнано неподаною та повернуто касаційну скаргу ОСОБА_2 . Таким чином, в судовому порядку підтверджено законність набуття нею права власності на спірні садовий будинок та земельну ділянку.

Також відповідач зазначає, що спірний садовий будинок є єдиним житлом для неї та її неповнолітнього сина. Однак, оскаржуваною ухвалою суду було накладено арешт не тільки на вказаний садовий будинок та земельну ділянку, а й на усе майно, яке знаходиться в будинку та на території земельної ділянки, а це її речі, побутова техніка, інвентар, речі особистого вжитку, одяг, посуд, тощо. При цьому її майно та речі не є предметом позову, що розглядається у вказаній цивільній справі і щодо нього позивачем не заявлено будь-яких вимог.

Відповідач стверджує, що оскаржуваною ухвалою суду вона та її син фактично були позбавлені єдиного доступного житла та їх особистого майна, та речей, а тому вони змушені шукати прихисток в друзів.

Відповідач зазначає, що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали, арешти вже накладені згідно судового рішення по справі №363/5290/18-ц, що ухвалене на підставі заяви ОСОБА_2 та очевидної потреби у повторному накладенні арештів наразі немає.

Крім того відповідач звертає увагу апеляційного суду, що позивачем не було надано, а відповідно судом першої інстанції не було досліджено правовстановлюючі документи ОСОБА_2 на спірне майно, тобто заявником не було підтверджено право власності на вказане майно.

Також відповідач вважає, що оскаржувана ухвала суду про забезпечення позову підлягає скасуванню з огляду на те, що в ній жодним чином не відображена інформація та не вирішено питання про застосування зустрічного забезпечення, що є обов`язковою умовою при задоволенні заяви і застосуванні заходів забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна І.В., будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується врученням поштового відправлення уповноваженій особі 26 грудня 2022 року (с.с.203), у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотання про перенесення судового розгляду не подала.

ТОВ «Пан Плюс» та ОСОБА_3 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялися за наявними в матеріалах справи адресами, однак судові повістки-повідомлення повернулися до суду без вручення з відмітками листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с. 205-207).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день

проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи із зазначених норм процесуального права, вважається, що судове повідомлення вручено вказаним учасникам справи, вони у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, клопотання про його перенесення не подали, причини неявки не повідомили.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів відповідно до положень ст. 372 ЦПК України провела судовий розгляд у відсутність зазначених учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Хоменка В.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Лавкова О.С., який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суддя першої інстанції обмежилася описовою частиною та зазначенням закону, який регулює вирішення заяви про забезпечення позову, та врахувала предмет і підстави даного позову, не навівши належного обґрунтування прийнятого судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Крім того, позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання (п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України)

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, які можуть призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 381/4019/18, постанова від 12 лютого 2020 року.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання

судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 лютого 2020 року, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, кадастровий номер :37:064:0001, площею 0,0898га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садове товариство «Пролісок» садівницького масиву «Світанок», та садового будинку, загальною площею 389,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 7 серпня 2018 року.

Суд першої інстанції вважав, що застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт земельної ділянки, арешт садового будинку та усього майна, яке знаходиться в будинку та на території земельної ділянки, а також заборона відповідачу або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням, користуванням, розпорядженням, чи будь-яким іншим чином використанням будинку, земельної ділянки та майна, яке знаходиться в будинку чи розташоване в межах земельної ділянки, є співмірним із заявленими позовними вимогами і забезпечить ефективне поновлення прав позивача та погоджувався з доводами позивача про існування очевидної небезпеки того, що для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з цим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вимога про забезпечення позову повинна належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову, в ній повинні бути зазначені обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, позивач повинен підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Однак, належного обґрунтування необхідності забезпечення позову у спосіб, зазначений у заяві, дана заява не містить і будь-яких належних доказів у підтвердження своїх вимог про забезпечення позову представником ОСОБА_2 - адвокатом Лавковим О.С. до суду першої інстанції надано не було.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди для виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що майно, яке знаходиться у спірному будинку та на земельній ділянці, і на яке просить накласти арешт представник позивача та користування яким просить заборонити, не є предметом позову.

Також суд першої інстанції не врахував, що мета застосування заходів

забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження у користуванні ним.

Зміст судового рішення свідчить, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву, не навів жодних обґрунтованих мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цивільній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, не врахував співмірність вимог заяви про забезпечення позову позовним вимогам та обставинам справи.

За таких обставин, ухвала суду, якою задоволено заяву забезпечення позову, підлягає скасуванню.

Вивчивши надані матеріали та заяву представника позивача, колегія суддів вважає, що вона не містить належного обґрунтування необхідності забезпечення позову у спосіб, зазначений у заяві, вказані вимоги не є співмірними із заявленими позовними вимогами, а надані документи не свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Лавкова Олександра Сергійовича про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк