Провадження № 2/201/4138/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Івест Україна» про стягнення безпідставно набутого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 листопада 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Івест Україна» про стягнення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що предметом цього позову є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутого майна у вигляді безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 47385,24 грн, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса № 620 від 15 січня 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 67 770,33 грн.

02 березня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61422348 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса № 620 від 15 січня 2020 року про стягнення з Позивачки, на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 67 770,33 грн.

12 березня 2020 року за тим же ВП № 61422348 була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та з заробітної плати Позивачки щомісячно стягувались кошти в рахунок погашення заборгованості за ВП 61422348.

Позивачка оскаржила виконавчий напис нотаріуса до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року по справі № 201/6317/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 620 від 15 січня 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з Позивачки, на користь Відповідача заборгованості у розмірі 67 770,33 грн.

На підставі вищезазначеного рішення суду 01 листопада 2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою визначення стягнутої з Позивачки суми на користь Відповідача за виконавчим написом нотаріуса представником Позивачки, адвокатом Васильченко Г.І., було направлено приватному виконавцю Русецькій О.О. адвокатський запит за вих. № 02/13/10 від 13 жовтня 2023 року. На адвокатський запит приватним виконавцем було надано відповідь у формі листа від 20 жовтня 2023 року № 01.29/40882, відповідно до якого, станом на 20 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 47385,24 грн.

Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 47385,24 грн з даних коштів перераховано: - 569 грн в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; - 4256,02 грн в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; - 42560,22 грн в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням (та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА»).

Отже, Відповідачем було безпідставно отримано грошові кошти від Позивачки у розмірі 47385,24 грн на підставі виконавчого напису нотаріуса, яке в подальшому Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року по справі № 201/6317/23 було визнано таким, що не підлягає виконанню, а 4825,02 грн (витрати виконавчого провадження та основна винагорода виконавця) є по суті збитками, яких зазнала Позивачка, а тому всі дані грошові кошти підлягають стягненню з Відповідача. (а.с.1-5).

Відповідачі не скористались своїм процесуальним правом, та не подали відзив на позов.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 листопада 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.23-24).

02 листопада 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Івест Україна» про стягнення безпідставно набутого майна. (а.с.25-26).

14 грудня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення щодо розміру судових витрат, в яких представник відповідача просив відмовити у частині стягнення судових витрат на надання професійної правничої допомоги - повністю. Заперечень щодо інших позовних вимог, не було викладено.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом

02 березня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61422348 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса № 620 від 15 січня 2020 року (а.с.10) про стягнення з Позивачки, на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 67 770,33 грн. (а.с.7).

12 березня 2020 року за тим же ВП № 61422348 була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та з заробітної плати Позивачки щомісячно стягувались кошти в рахунок погашення заборгованості за ВП 61422348. (а.с.8-9).

Позивачка оскаржила виконавчий напис нотаріуса до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року по справі № 201/6317/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 620 від 15 січня 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з Позивачки, на користь Відповідача заборгованості у розмірі 67 770,33 грн. (а.с.16-19).

На підставі вищезазначеного рішення суду 01 листопада 2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.11).

З метою визначення стягнутої з Позивачки суми на користь Відповідача за виконавчим написом нотаріуса представником Позивачки, адвокатом Васильченко Г.І., було направлено приватному виконавцю Русецькій О.О. адвокатський запит за вих. № 02/13/10 від 13 жовтня 2023 року. На адвокатський запит приватним виконавцем було надано відповідь у формі листа від 20 жовтня 2023 року № 01.29/40882, відповідно до якого, станом на 20 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 47385,24 грн. (а.с.12).

Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 47385,24 грн з даних коштів перераховано: - 569 грн в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; - 4256,02 грн в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; - 42560,22 грн в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням (та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА»).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18: «з урахуванням того, що виконавчий напис за реєстровим номером №4180 визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 442 426,24 грн. відсутня, суд касаційної інстанції погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову у цій справі».

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями цивільного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь позивача грошових коштів у сумі 42 560,22 грн., стягнутих приватним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 61422348 - оскільки виконавчий напис нотаріуса від 15 січня 2020 року № 620, на підставі якого проведено оспорюване стягнення, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню, тому відсутня підстава для подальшого проведення такого стягнення, а стягнуте за виконавчим написом підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо позовної вимоги, про стягнення з приватного виконавця виконавчого збору, суд вважає за потрібне відмовити в частині цих позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ).

Зідно пункту 1 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Пунктом п. 5 ч. 5 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»).

За вчиненнявиконавчих дійприватному виконавцюсплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Позивач для обґрунтування даної позовної вимоги посилався на те, що ці кошти є по суті збитками, яких позивачка зазнала у зв`язку з порушенням відповідачем її цивільного (майнового) права, адже відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. А факт того, що цивільне право Позивачки було порушено саме відповідачем підтверджується чинним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року по справі № 201/6317/23 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, так як відповідач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який в подальшому за рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню, внаслідок чого позивачці було завдано збитки.

Проте, суд звертає увагу на те, що на момент винесення виконавцем постанови про звернення стягнення, виконавчий напис нотаріуса ще не було визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже виконавцем не було порушено цивільні права позивачки, а сплачені кошти не можуть вважатись збитками, а отже позов не підлягає задоволенню в даній частині позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, висновки суду щодо задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви з двома позовними вимогами у розмірі 1073, 60 грн.

Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн., з цього приводу суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у розмірі 15 000,00 грн. та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано лише Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1237669 від 01 листопада 2023 року. Вказаний доказ на відшкодування судових витрат пов`язаних зі сплатою правової допомоги не є достатнім.

З огляду на вказане суд вважає за можливе, відмовити позивачу в стягненні судових витрат на професійну правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Івест Україна» про стягнення безпідставно набутого майна задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Івест Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно отримані за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти в сумі 42 560,22 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Івест Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1073, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Івест Україна» (), м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 6;

Суддя С.О. Демидова