Постанова

Іменем України

28 грудня 2023 року

провадження №22-ц/824/15412/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 18 серпня 2023 року

в складі судді Мицик Ю. С.

у цивільній справі №753/6856/23 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення понесених витрат, у зв`язку з перерахуванням передоплати за договором

У С Т А Н О В И В:

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулася з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення понесених витрат, у зв`язку з перерахуванням передоплати за договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 січня 2022 року шляхом надіслання повідомлення на акаунт «ІНФОРМАЦІЯ_2» соціальної мережі Instagram між нею та відповідачем укладено договір публічної оферти. Предметом вказаного договору була оренда фотозони.

На виконання умов цього договору позивач внесла передоплату у вигляді авансового платежу у розмірі 500 грн, який перерахувала на банківську карту № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_2 . Виконати умови договору відповідач мала 06 березня 2022 року - у день народження позивача.

Після почату повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, святкування дня народження могло становити значну загрозу для життя та здоров`я, тому позивач о 13:18 год 06 березня 2022 року направила відповідачу повідомлення через месенджер «Viber» в якому вказала на ці обставини, неможливість проведення свята та просила повернути аванс.

Крім того, позивач вказує, що до неї як до покупця не було належним чином доведено інформацію щодо умов та правил придбання товару, а саме державною мовою, що визначено статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому вважає, що є підстави для розірвання договору.

Позивачем було направлено лист з вимогою добровільно розірвати договір та повернути сплачені кошти, проте відповідач відмовилася добровільно повернути кошти. Станом на час звернення до суду з позовом аванс не повернуто, всі повідомлення позивача ігноруються.

Посилаючись на положення статей 633, 641, 642, 205 ЦК України, статей 13, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просила стягнути суму внесеного авансу у розмірі 500 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована необ`єктивністю та необґрунтованістю підходу суду до вирішення справи. Вважала, що судом надана неправильна оцінка наданою нею до позовної заяви роздруківки переписки у месенджері з відповідачкою.

В порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 18.08.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 141).

У зв`язку з тим, що в порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, а відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності такого відзиву.

Вивчивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступних підстав.

Позивач доводила, що між нею та відповідачем існують договірні відносини, а саме - сторони уклади договір прокату, предметом якого є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб - святкова фотозона з декором.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, долучила до позовної заяви тринадцять аркушів паперу, на яких міститься друкований текст та малюнки на яких містяться надписи на російській та англійській мові «З Днем народження!». Також на цих аркушах міститься друкований текст та відомості зазначення дати та часу переписки, а саме: 30 січня , 20:34; 31 січня, 11:32 та 14:52; 2 лютого, 09:33; 6 березня, 13:18; 10 березня, 22:38; 9 березня 2022; 12 травня 2022; 12 червня 2022 (а. с. 10-23). Також до позовної заяви долучено друкований текст з надписом: ОСОБА_3 , 26 червня 2022 (а. с. 30).

У позовній заяві позивач доводила, що надані нею аркуші паперу є роздруківкою переписки з відповідачкою у месенджері Viber щодо оформлення останньою фотозони з приводу святкування дня народження.

Позивач стверджувала, що 31 січня 2022 року сторони домовилися про те, що ОСОБА_2 на замовлення позивача на певну дату (06 березня 2022 року), в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване на АДРЕСА_1 , підготує фотозону для святкування її дня народження. Вартість робіт сторони погодили у розмірі 3000 грн. У цю вартість входить: доставка, установка, цифри, кульки, каркас, банер, демонтаж. Сторони погодили сплату авансового внеску у розмірі 500 грн, який потрібно перерахувати на банківську карту відповідача, номер якої зазначено останньою.

Судом встановлено, що згідно з квитанцією АТ «Монобанк», 31 січня 2022 року о 22:49 год ОСОБА_1 перерахувала суму у розмірі 500 грн на банківську карту № НОМЕР_2 , видану у АТ «Монобанк» на ім`я ОСОБА_4 , призначення платежу - переказ особистих коштів (а. с. 35).

26 липня 2022 року позивач направила на адресу ОСОБА_2 лист через оператора ТОВ «Нова Пошта».

21 жовтня 2022 року позивач направила на адресу ОСОБА_2 лист через оператора АТ «Укрпошта» з вимогою про повернення коштів у сумі 500 грн на вказаний у листі рахунок позивача, що підтверджено накладною АТ «Укрпошта» та описом вкладення.

Надавши оцінку поданим позивачем доказам (переписці у месенджері, копії квитанції АТ «Монобанк», листу-вимозі), урахувавши конкретні обставини справи, зокрема, той факт, що переписка позивача здійснювалась з абонентом, телефонний номер якого не ідентифіковано, суд дійшов висновку про те, що відповідне листування не дає змогу встановити його учасників та не може підтверджувати доводи позивача про те, що між нею та саме відповідачем існують договірні відносини (укладений договір прокату (оренди) фотозони шляхом сплати авансу), не підтверджує ці обставини і подана позивачем копія квитанції про перерахування 500 грн на банківську карту АТ «Монобанк», оскільки в призначенні платежу вказано «переказ особистих коштів», а отримувачем є « ОСОБА_4 ».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довела факт укладення договору прокату фотозони саме із ОСОБА_2 .

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом надана невірна оцінка доказам, які долучено позивачем до позовної заяви, оскільки з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом надана оцінка поданим позивачем доказам з врахуванням правового висновку, висловленого у пунктах 35-38 постанов від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21 Великої Палати Верховного Суду щодо застосування процесуальних норм права, які регламентують можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач долучила до апеляційної скарги роздруківки на підтвердження існування в мережі Інтернет сторінки ІНФОРМАЦІЯ_2 та містять посилання номер телефону особи, з якою вона спілкувалася з приводу надання послуг.

Вирішуючи питання про можливість дослідження нового доказу, колегія суддів звертає увагу, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно із ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Доведення позивачем обставин виникнення між сторонами договірних відносин є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, а саме, роздруківки з мережі Інтернет сторінки ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки такий доказ до суду першої інстанції позивачем не подавався, такий доказ не був предметом дослідження суду першої інстанції, будь-яких заяв про приєднання до матеріалів справи вказаного доказу позивачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги таких висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська