Справа № 439/543/23 Головуючий у 1 інстанції: Рахімова О.В.
Провадження № 22-ц/811/2316/23
Провадження № 22-ц/811/2785/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року та на додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_2 , у якому просив стягнути на його користь:

-4 147 гривень прямого збитку;

-3 % річних в сумі 203 грн. 82 коп.;

-24 799 грн. 06 коп. неустойки за прострочення повернення коштів у розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 18.08.2021 року по день ухвалення рішення у справі;

-6 700 грн. моральної шкоди;

-3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 18.08.2021 року позивач в магазині «Цифротех» у місті Броди Львівської області за ціною 4 147 грн. придбав у відповідача телефон смартфон марки SIGMA PQ36 IMEI: НОМЕР_1 з гарантійним строком 18 місяців. Через 6 місяців телефон перестав працювати і по гарантії був зданий в магазин на проведення ремонту, під час якого була виявлена несправність акумуляторної батареї.Телефон після ремонту повернули через 3 місяці. Через 11 місяців телефон відключився і перестав працювати, а тому позивач просив відповідача замінити вказаний телефон в рамках гарантії на справний, однак останній відмовив, пояснивши, що може тільки поремонтувати. 23.01.2023 року позивач звернувся в торгівельний заклад до відповідача для проведення ремонту і йому вдруге виписали замовлення на ремонт телефону. Однак, 10.03.2023 року позивачу було повернуто телефон без проведення ремонту, оскільки нібито було втручання в телефон, а тому гарантії і ремонту останній не підлягає. Позивач стверджував, що свій телефон нікому не давав і ніхто окрім представників торгівельного закладу, куди позивач його здав, до нього не втручався (а.с. 1-4, 11-12).

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 95-103).

Додатковим рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року задоволено заяву представника відповідача та стягнуто з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. (а.с. 136-142).

Вищезгадані рішення суду оскаржив позивач, подавши на них апеляційні скарги 09.08.2023 року (а.с. 146) та 27.09.2023 року (а.с. 164).

Апелянт просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що він нікому, «окрім торгівельного закладу свій смартфон не давав», а тому йому не відомо «хто пробив пломбу».

Вважає неправомірною відмову суду у задоволенні його клопотання про призначення по справі судової експертизи (а.с. 146-149).

В апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач просить суд врахувати неспівмірність заявлених представником відповідачки до стягнення з позивача судових витрат зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (а.с. 164-168).

Ухвалами Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року та від 02 жовтня 2023 року відкрито апеляційні провадження за вищезгаданими апеляційними скаргами, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свої відзиви на ці апеляційні скарги та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 152, 170).

Представник відповідача 08.09.2023 року та 23.10.2023 року подав до суду Відзиви на вищезгадані апеляційні скарги позивача (а.с. 156-163, 176-179).

Обидві апеляційні скарги містять клопотання про апеляційний розгляд справи з повідомленням її учасників та за участі позивача і його представника. Крім цього, таке ж клопотання представником позивача було подано до суду додатково (а.с. 185).

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2).

Частиною 1 статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою (глава 1 «Апеляційне провадження»).

А статтею 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 1), однак суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи може розглянути апеляційні скарги, зазначені в (зокрема) частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 3).

Перелік спорів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, міститься в частині 4 статті 274 ЦПК України. Зокрема, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача сумарно 30 460 грн. 33 коп. (4 147 грн. + 1 310 грн. 45 коп. + 203 грн. 82 коп. + 24 799 грн. 06 коп.; а.с. 12).

Відтак, ціна позову у цій справі складає 30 460 грн. 33 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 250 = 671 000, 00 грн).

У частині 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Тлумачення вищевказаних норм свідчить про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується судом апеляційної інстанції з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Матеріалами справи стверджується, що сторони спору та їхні представники приймали особисту участь у розгляді даної справи судом першої інстанції, де і давали свої пояснення по суті спору. Дана справа не відноситься до категорії справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а необхідності у виклику учасників справи для надання особистих пояснень колегія суддів не вбачає. За наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для задоволення клопотань представника позивача (апелянта) про розгляд справи за участю учасників справи відсутні, а тому ці клопотання до задоволення не підлягають.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

-18.08.2021 року позивач саме у відповідача придбав смартфон марки SIGMA PQ36 IMEI: НОМЕР_1 з гарантійним строком 18 місяців (а.с. 5);

-23.01.2023 року позивач в межах гарантійного строку звернувся до відповідача з приводу того, що вищезгаданий телефон перестав працювати і даний телефон у позивача було прийнято, про що свідчить замовлення № 1877 (а.с. 5).

Як вбачається з Довідки відмови від гарантійного обслуговування сервісного центру «Sigma mobile» від 01.02.2023 року, за результатами огляду та діагностики мобільного телефону SIGMA PQ36 IMEI: НОМЕР_1 (прийнятого в сервісний центр 27.01.2023 року за відсутності заглушки юсб, зовнішній динамік забитий металевим пилом, бруд, подряпини на склі екрану, відшарування гумової частини корпусу) було встановлено втручання поза АСЦ: пробита пломба, сліди клея по контуру корпусу. Згідно наведеного у цій Довідці … висновку, дана несправність не підлягає гарантійному обслуговуванню в зв`язку з порушенням умов експлуатації зазначених в гарантійному талоні та/або інструкції користувача (а.с. 38-41).

Наведене у вищезгаданій Довідці … сервісного центру від 01.02.2023 року позивачем належними та допустимими доказами спростовано не було.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що виявлені пошкодження мобільного телефону не можна кваліфікувати, як істотні недоліки товару у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки пошкодження внутрішніх компонентів сталися внаслідок механічного впливу, а не в результаті виробничих недоліків.

Частиною 1 статті 106 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, на момент звернення до суду позивачу була відомою позиція відповідача, яка ґрунтувалася на вищезгаданій Довідці … сервісного центру від 01.02.2023 року, а сам телефон знаходився у позивача, однак останній не скористався наданим йому правом самостійно замовити відповідну експертизу телефону з метою спростування наведеного у згаданій Довідці … сервісного центру.

Позовна заява також не містить клопотання до суду про призначення такої експертизи.

Більше того: 16.05.2023 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи взагалі без його участі (а.с. 55).

А клопотання про проведення експертизи позивачем було подано до суду лише 07.07.2023 року (а.с. 76), тобто на 4 (четвертий) місяць перебування справи в провадженні суду.

Апеляційна скарга також не містить клопотання до суду апеляційної інстанції про призначення і проведення по справі відповідної експертизи.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги стосовно відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про призначення по справі судової експертизи до уваги прийматися не можуть.

Колегія суддів також звертає увагу і на наступне.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що (зокрема) у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), споживач має право вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Як вбачається з конструкції цієї норми матеріального права, первинним є розірвання договору і вже як похідне - повернення сплаченої за товар грошової суми.

Однією з позовних вимог (основною) є стягнення з відповідача «4 147 грн. прямого збитку вартості сплаченої за товар грошової суми» (а.с. 4).

В той же час, вимагаючи від продавця (відповідача) повернення сплаченої за товар (мобільний телефон) грошової суми, позивач позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу цього мобільного телефону від 18.08.2021 року не заявляє, а суд (у відповідності до частини 1 статті 13 ЦПК України) вправі розглядати справи лише в межах заявлених позовних вимог.

Як вбачається з вищенаведеного, правові підстави для задоволення основної позовної вимоги (про стягнення з відповідача сплаченої за мобільний телефон грошової суми) є відсутні.

Інші позовні вимоги (стягнення неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних тощо) носять похідний характер, оскільки їх задоволення залежить від задоволення основної позовної вимоги (частина 1 статті 188 ЦПК України).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні 14 липня 2023 року рішення по суті спору дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності та ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

ЦПК України також встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частини 1 і 2 статті 134);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Матеріалами справи стверджується наступне.

21.04.2023 року відповідач уклав з Адвокатським Бюро Володимира Барабаша Договір про надання правової допомоги та представництва, який не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом (а.с. 112), і цей представником відповідача було подано до суду лише 20.07.2023 року, тобто вже після завершення розгляду справи судом першої інстанції.

Стороною відповідача не надано суду пояснень з приводу того, чому саме цей Договір було подано до суду лише після завершення розгляду справи судом першої інстанції і чому сам Договір про надання правової допомоги не містить розміру адвокатської винагороди.

У Відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. (а.с. 36).

При цьому жодного реального розрахунку (зокрема і витрат на професійну правничу допомогу) не наведено.

А вже заява представника відповідача від 17.07.2023 року містить вимогу про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. (а.с. 107-111), що становить 22,98 % від суми всіх заявлених позивачем позовних вимог, а відтак не відповідає принципу співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката з ціною позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин в їх сукупності та з урахуванням критеріїв складності даної справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява представника відповідача від 17.07.2023 року про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення лише частково, а саме у розмірі 3 000 грн. (тобто у розмірі, який позивач сам оцінив при подачі ним позовної заяви до суду), що (на переконання колегії суддів) буде відповідати критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача сумарно 30 460 грн. 33 коп. (4 147 грн. + 1 310 грн. 45 коп. + 203 грн. 82 коп. + 24 799 грн. 06 коп.; а.с. 12).

Відтак, ціна позову у цій справі складає 30 460 грн. 33 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 30 460 грн. 33 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.п. 1 і 2, 375, 376 ч.1 п.п. 3 і 4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 липня 2023 року залишити без задоволення, а згадане рішення суду - без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року частково задовольнити.

Зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 7 000 (семи тисяч) грн. до 3 000 (трьох тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.