П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року м. Київ

Справа № 759/23568/20

Провадження: № 22-ц/824/1673/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Вербової І. М., Нежури В. А.,

секретар Івасенко І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Демарчук Наталії Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, кредитного договору недійсним та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 18.03.2009 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 13 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка своєчасно не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим у неї станом на 12.11.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 17 168,59 грн, яка складається з 13 637,97 грн. - заборгованості за кредитом; 3 530,62 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.03.2009 року банком їй була надана картка «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/13. З 05.07.2017 по теперішній час вона перебуває у довготерміновому відрядженні у м. Чикаго. Станом на 31.03.2019 року вона, ОСОБА_1 , повністю погасила заборгованість за карткою «Універсальна», по якій мала кредитний ліміт у розмірі 13 700 грн., що свідчить про відсутність існування боргу у неї перед АТ КБ «ПриватБанк». Також нею погашено заборгованість за картками «Універсальна» № НОМЕР_2 , дата відкриття 14.08.2015 року, термін дії якої до 03/19, № НОМЕР_3 , дата відкриття 21.08.2015 року, термін дії якої до 08/19, № НОМЕР_4 , дата відкриття 11.03.2017 року, термін дії якої до 03/21, за тілом кредиту у сумі 40 594,19 грн. Однак, у квітні 2020 року на мобільний телефон її матері ОСОБА_2 зателефонувала особа, яка представилась працівником ТОВ «СОС Кредит», із вимогою передати інформацію ОСОБА_1 щодо необхідності погашення декількох СОС кредитів, нібито отриманих он-лайн ІНФОРМАЦІЯ_1 , на карту ОСОБА_1 . За декілька днів надійшов дзвінок ще від однієї фінансової установи з аналогічними вимогами. Через наявність підозри несанкціонованого доступу до рахунку Приватбанку її, ОСОБА_2 , довіреною особою було отримано виписку з рахунку у відділенні Приватбанку. З виписки по рахунку вбачається, що невстановлені особи отримали доступ до рахунку ОСОБА_1 , в тому числі, до особистого кабінету Приват24, та проводили зарахування та витрачання коштів без її відома. Окрім того, використали весь наявний кредитний ліміт. Також, відповідно до виписки по рахунку, крім картки з номером НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 , яку вона не губила, проводилися операції по іншим карткам. Оператором кол-центру Приватбанку було повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито три картки. Зазначила, що мобільний телефоном НОМЕР_6 не використувався нею тривалий час, оператор мобільного зв`язку заблокував цей номер. В подальшому вона дізналась, що номером НОМЕР_6 користується інша особа. Протягом березня 2020 року невідомі особи, користуючись персональними даними ОСОБА_1 , маючи доступ до рахунків, розмістили он-лайн заявки та отримали кредити. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, 25.05.2020 року вона звернулась із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, дані про яке було внесено відомості до ЄРДР за № 003218 за ст. 182 ч. 1 КК України. Про злочинні дії третіх осіб щодо несанкціонованого списання коштів з її банківського рахунку ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «ПриватБанк» за телефоном гарячої лінії «3700». Однак АТ КБ «ПриватБанк» не було здійснено дій щодо блокування карток ОСОБА_1 . Вважала, що у даному випадку зі сторони банку було порушено обов`язки ідентифікації та верифікації фізичної особи, яка звертається за отриманням електронного платіжного засобу, та обов`язок передачі електронного платіжного засобу тільки ідентифікованій та верифікованій особі, у зв`язку з чим банком було безпідставно видано електронні кредитні картки № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 невстановленій особі. За викладених обставин, просила суд визнати дії банку з видачі електронних карток неправомірними, зобов`язати банк відновити залишок коштів, які були безпідставно списані з її рахунку, до того стану, у якому він був до несанкціонованого зняття коштів, тобто, у сумі 13 637,97 грн, визнати кредитні договори про видачу електронних карток недійсними.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 рокупозов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, кредитного договору недійсним та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку задоволено частково.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 станом на 23.03.2020 року, тобто у розмірі перед виконанням незаконних операцій зі зняття коштів з кредитної картки № НОМЕР_4 у сумі 13 637,97 грн.

Визнано недійсними кредитні договори б/н про видачу кредитних карток № НОМЕР_7 , НОМЕР_8 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Демарчук Н.О. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» та в частині задоволення зустрічного позову, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та залишити без задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що із виписки по рахунку ОСОБА_3 вбачається, що кошти було знято із кредитної картки шляхом їх переказу з використанням системи Ligpay та оплати на ігрових сайтах PlatCreditlite. Операції зі зняття коштів здійснювались шляхом входу до акаунту ОСОБА_1 в систему Приват24. Дана обставина нею не заперечується. В той же час, в ПриватБанку існує доволі серйозна система захисту, тому для того, щоб зняти або переказати кошти із картки клієнта недостатньо лише мати номер телефону, оскільки завжди є додаткове підтвердження операції, як то введення ПІН-коду картки, 4-х останніх цифр картки клієнта, смс-повідомлення, яке надходить на фінансовий номер клієнта, а тому без розголошення клієнтом своїх персональних даних інша особа не зможе зняти кошти та проводити відповідні операції. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 передала свої персональні дані третім особам. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.12.2020 року у справі №182/5175/16-ц, на ОСОБА_1 покладається обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Щодо позовних вимог банку зазначила, що відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 13637,97 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача. Оскільки позичальник зобов`язання належним чином не виконала та розголосила свої персональні дані третім особам, тому зобов`язана повернути використані кредитні кошти та відсотки за користування коштами.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сухарко А.В. в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що в період часу, коли ОСОБА_1 виїхала за кордон, у неї була відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк». Доводи скаржника про те, що позивач за зустрічним позовом передала пін-код та пароль для входу в Приват24 стороннім особам є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Вказала, що про злочинні дії третіх осіб ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «Приватбанк», однак останній не здійснив дій щодо блокування її карток.

В судовому засіданні адвокат Хитрова Л. В. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити.

Адвокат Сухарко А.В. в інтересах ОСОБА_1 (до оголошення перерви) заперечувала проти апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 18.03.2009 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з АТ «Акцент-Банк».

27.03.2009 року банком ОСОБА_1 була надана картка «Універсальна» № НОМЕР_9 з терміном дії до 03/13.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.03.2009 року, у ОСОБА_1 станом на 12.11.2020 року наявна заборгованість у розмірі 17 168,59 грн., з яких: 13 637,97 грн - тіло кредиту (в т.ч. прострочене) , 3530 грн - відсотки за користування кредитом (в т.ч. прострочені).

Наказом № 1025-06 Міністерства закордонних справ від 29.06.2017 року ОСОБА_1 відряджена 05.07.2017 року до Генерального консульства України в Чикаго.

Згідно відомостей Державної прикордонної служби, ОСОБА_1 виїхала за межі України 05.07.2017 року, а в`їхала на територію України 01.03.2021 року.

Згідно відповіді ПрАТ «Київстар», телефонний номер НОМЕР_10 у період з 01.01.2017 року по 10.08.2018 року обслуговувався знеособлено (анонімно) та вказаний номер за ОСОБА_1 як абонентом не був зареєстрований. У період з 10.08.2018 року по 16.03.2020 року вказаний телефонний номер не був активний та не обслуговувався в мережі компанії. З 16.03.2020 року по 23.10.2020 року телефонний номер обслуговувався знеособлено (анонімно). З 23.10.2020 року по 18.05.2021 року телефонний номер не був активний.

22 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України.

26.05.2020 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 внесено до ЄРДР за № 0003218 від 25.05.2020 року.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 09.06.2020 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003218 від 25.05.2020 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та відмовляючи у позові банку, суд першої інстанції виходив із того, що жодними доказами не підтверджується, що ОСОБА_1 в період спірного списання грошових коштів реєструвалась у системі інтернет-банкінгу «Приват24» та використовувала її з метою доступу до відкритих на її ім`я у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» карткових рахунків, та що позивачка за зустрічним позовом своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Аналогічні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 190/926/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 320/1169/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 712/2283/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 571/841/16-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 від 16 жовтня 2019 року у справі № 676/2792/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 210/245/18-ц , від 05 грудня 2019 року у справі № 168/613/16-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що банківську картку НОМЕР_5 не втрачала, її реквізити та пін-код нікому не передавала, пароль від особистого кабінету Приват24 нікому не повідомляла, телефон та сім-картку фінансового номеру НОМЕР_11 також не губила і в користування нікому не передавала.

Згідно інформації, наданої банком, яка є загальновідомою, у діяльності « Приват24 » передбачена багаторівнева система безпеки. Для доступу до «Приват24» використовуються два пароля - постійний, встановлений особисто клієнтом, і динамічний, для підтвердження операцій в системі. Динамічний пароль кожного разу генерується новий і приходить в SMS на телефон клієнта.

Одноразовий пароль ОТР - цифровий одноразовий пароль, який доставляється засобами «сервісу коротких повідомлень» (SMS), на мобільний телефон клієнта, номер якого був використаний при реєстрації в системі. Пароль клієнта - набір символів, відомих тільки клієнту, який був використаний при реєстрації в системі.

Для шифрування переданих даних система використовує SSL-протокол (Secure Sockets Layer), який забезпечує захищені з`єднання між web-сервером і браузером клієнта.

Якщо клієнт забув пароль для входу в Приват24, його відновлення відбувається за допомогою мобільного додатку Приват24.

Для цього необхідно:

1. у вікні введення пароля обрати «Забули пароль?»

2. далі необхідно заповнити наступні поля: номер телефону; 4 останні цифри карти; email; новий пароль для входу в Приват24;

3. після заповнення вказаних полів натиснути «Далі»;

4. ввести, пароль який прийшов в СМС повідомленні на телефон клієнта і натиснути «Підтвердити»;

5. вказати пін код карти і натиснути «Відновити».

У тому разі, коли сім-карта недійсна, заблокована або загублена, відновлення паролю до Приват24 можливе за наявності картки. Для цього необхідно вставити картку в приймач банкомату і вказати ПІН пластика (банківської карти), та в налаштуваннях вказати новий номер особистого телефону, до якого є доступ. Таким чином, змінюється номер в єдиній клієнтській базі. Після цього можливо здійснювати операції в інтернет-банкінгу.

Алгоритм вказаних дій свідчить про те, що за відсутності у особи відповідних реквізитів банківської картки, тобто, її номеру, пін-коду, а також самої картки, неможливо відновити новий пароль у мобільному додатку Приват24, та, відповідно, вчиняти будь-які дії з грошовими коштами.

ОСОБА_1 не заперечує, а навпаки підтверджує той факт, що вона користувалась наданими банком коштами та здійснювала погашення заборгованості. Також, ОСОБА_1 не заперечує той факт, що при реєстрації в системі Приват24 нею був використаний фінансовий номер 217.

З наданої банком виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , яка є аналогічною виписці, наданої самою ОСОБА_1 , убачається, що в останнє перед відльотом у відрядження ОСОБА_1 користувалась банківською карткою ( НОМЕР_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (Бориспіль, аеропорт).

12.07.2020 року, тобто, вже під час перебування ОСОБА_1 поза межами України, банківську картку № НОМЕР_5 було використано у м. Києві, по пр. Маяковського, 26 , ТЦ «Полюс», платник: ОСОБА_2 (імовірно мати ОСОБА_1 ) для поповнення готівкою в терміналі на суму 150 грн.

У терміналі самообслуговування у Приватбанку клієнт може поповнити карту, зайшовши в меню швидкої оплати «Поповнити картку» або через основне меню, пройшовши авторизацію по карті або по телефону.

Також, клієнт Приват банку може самостійно оформити картку в Приват24, авторизувавшись у Приват24. Для цього потрібно у меню « Гаманець » натиснути «Додати» та обрати «Digital картку»; обрати тип картки («Кредитну» чи « Дебетову »), платіжну систему та валюту. Нова картку буде відображатись в гаманці протягом 10 хв. і відразу може бути додати до Apple Pay чи Google Pay.

Авторизація - керування рівнями та засобами доступу суб`єкта авторизації до об`єкта, захищеного авторизацією, як в фізичному розумінні (доступ до кімнати готелю за карткою), так і в галузі цифрових технологій (наприклад, автоматизована система контролю доступу) та ресурсів системи залежно від ідентифікатора і пароля користувача або надання певних повноважень (особі, програмі) на виконання деяких дій у системі обробки даних)

Авторизація (фінанси) - процедура надання (отримання) дозволу від банку-емітента банківської платіжної картки (БПК) або особи, яка його заміщує, - члена або учасника платіжної системи на здійснення операцій з використанням БПК (обслуговування власника платіжної картки) (із застосуванням або без застосування мобільного платіжного інструмента). Елемент інформаційної безпеки, який передбачає запит та підтвердження законності операції.

Вказана інформація є загальновідомою та перебуває у відкритому доступі, а тому доказуванню не підлягає.

Отже, наведений алгоритм дій також підтверджує, що для вчинення такої дії, зокрема, як поповнення банківської карти готівкою, або оформлення інших електронних карток, особа, яка здійснює таку операцію, повинна знати реквізити карти або мати телефон, без чого неможливо пройти авторизацію у системі, а томуколегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про нерозголошення нею інформації щодо реквізитів та пін-коду належної їй банківської карти, а також не передання у користування інших осіб фінансового номеру НОМЕР_11 . Отже відповідальність за списані з кредитного рахунку кошти несе власник рахунка - ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що саме дії ОСОБА_1 , які виразилися у розголошенні її персональних даних, надали змогу іншим особамвиконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу (банківської карти), а тому відсутні підстави для визнання дій банку щодо видачі електронних платіжних засобів (карток) неправомірними, та відповідно розірвання кредитного договору, визнання йогонедійсним, а також зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку.

Окрім того, заявляючи вимоги про визнання дій банку з видачі електронних карток неправомірними, ОСОБА_1 посилалась на те, що повідомила АТ КБ «ПриватБанк» за телефоном гарячої лінії «3700», однак банк не здійснив дій щодо блокування карток.

Разом з тим, ОСОБА_1 не вказує в який саме період часу вона повідомила банк щодо несанкціонованого списання коштів, і які саме кредитні картки просила заблокувати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази, зокрема, виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 , та, як наслідок, помилково вважав недоведеною ту обставину, що остання своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог банку, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua,що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто, банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Посилання банку на те, що сторони у анкеті-заяві погодили розмір відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році також не свідчать про узгодженість між сторонами основних умов кредитування, зокрема, щодо сплати відсотків, оскільки в анкеті-заяві вказана відсоткова ставка була погоджена лише щодо суми кредиту у розмірі 100 грн (кредитний ліміт). Однак, жодних доказів погодження між сторонами збільшення кредитного ліміту та, відповідно, застосування до такого ліміту відсоткової ставки матеріали справи не містять.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 убачається, що при відкритті карткового рахунку кредитний ліміт був встановлений у сумі 500 грн, в подальшому він був збільшений до 1000 грн, 2000 грн, 3000 грн, 5000 грн, 8000грн, 13700 грн, 13 688,78 грн, 13 637,97 грн.

Однак, як зазначено вище, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг, відповідачкою не підписані, а анкета-заява не містить погодження щодо збільшення розміру кредитного ліміту та застосування до нього відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів.

Не приймаються до уваги колегії суддів й посилання банку на те, що ОСОБА_1 крім анкети-заяви, також підписала довідку про умови кредитування, а тому ознайомлена з основними умовами кредитування з використання кредитної картки, оскільки під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з умовами кредитування (паспортом споживчого кредиту), його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20, а також у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 313/181/21.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення відсотків задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено вище, із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 убачається, що остання користувалась грошовими коштами, отриманими від банку на підставі анкети-заяви від 18.03.2009 року, та погашала заборгованість.

При цьому, з наданого банком розрахунку заборгованості, який кореспондується із випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , убачається, що банком за період з 01.05.2009 року по 12.11.2020 року за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на погашення кредиту, були списані відсотки за використання кредитного ліміту за ставками 30 %, 34,80 %, 42%, 43,20 %, а також 60%, 86,40%, нараховані на прострочений кредит, та комісія у загальному розмірі 4520,74 грн.

З огляду на те, що надані банком документи, в тому числі анкета-заява від 18.03.2009 року не містять визначення домовленості сторін про умови кредитування, зокрема, збільшення кредитного ліміту, сплати відсотків, збільшення відсоткової ставки, порядку списання відсотків, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку по сплаті заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі.

Отже, заявлена банком до стягнення сума тіла кредиту у розмірі 13 637,97 грн підлягає зменшенню на суму не санкціоновано списаних відсотків, тобто, задоволенню підлягають лише вимоги щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 9 117,23 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви банк сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн, а за подання апеляційної скарги 5877 грн.

Зважаючи на те, що результатом апеляційного перегляду є скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4236,84 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Демарчук Наталії Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.03.2009 року, а саме тіло кредиту у розмірі 9 117 (дев`ять тисяч сто сімнадцять) грн. 23 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, кредитного договору недійсним та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) судовий збір у розмірі 4236 (чотири тисячі двісті тридцять шість) грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 січня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді І. М. Вербова

В. А. Нежура