ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2663/23 Головуючий суддя І інстанції Марченко В. В.
Провадження № 22-ц/818/2109/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк" звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 31.01.2020 року станом на 22.02.2023 року у розмірі 97 770, 90 грн., та судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 31.01.2020 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості строком повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору від 31.01.2020 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 22.02.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 94 770, 90 грн., а саме: 77 524, 90 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17 246, 00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 75000 грн, а в іншій частині-відмовити, а саме заборгованості за відсотками у сумі 17 246,00 грн та надлишок кредитного ліміту у розмірі 2524, 90 грн. Судові витрати розподілити пропорційно. Судовий збір на подачу апеляційної скарги у розмірі 4026 грн 00 коп. стягнути з позивача АТ КБ «»Приват Банк» на користь ОСОБА_1 .

На обґрунтування скарги вказав, що факт отримання, ОСОБА_1 , кредитних коштів у позивав користування вказаними коштами та наявність непогашеної за тілом кредиту у розмірі 75 000, грн, не заперечує проти її стягнення. У анкеті-заяві від 31 січня 2020 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, а отже не повинен сплачувати відсотки.

Вказав, що у зв`язку з об`єктивними обставинами Відповідач опинився у скрутному фінансовому становищі, яке спричинило негативний вплив на здатність забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання своїх зобов`язань за споживчим кредитам відповідно до раніше обумовленого Договору. Відповідач, не має наміру ухилитися від сплати вказаного кредитного договору, не відмовляється від фінансових зобов`язань, про що повідомляв неодноразово Позивача.

Вважає, щодо прострочених відсотків, банк не довів, що саме надані ним умови є складовою кредитного договору і що саме ці умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди за користування кредитом. Також відповідач не погоджується і з наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки позивач не підтвердив належними та допустимими доказами. Посилається на постанови Верховного суду №342/180/17 від 03.07.2019 та №191/2648/17 від 23.12.2020.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник АТ КБ М.І. Захаров наполягає, що позивач додав до позову саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладання договору та з якими було ознайомлено відповідача. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з цими Умовами та Правилами та Тарифами банку, однак таких доказів до справи не надано. Звертає увагу, що 31.01.2020 відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту (доданий до матеріалів справи позивачем), в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

Також вказав, що відповідач додатково скористався послугою банка «оплата частиною», що призвело до збільшення кредитного ліміту та в результаті призвело до збільшення основного боргу відповідача. При цьому нарахування процентів та порядок погашення заборгованості передбачені вказаними Умовами та правилами та Тарифами банку.

Зазначив, що відповідач деякий час належним чином виконував свої зобов`язання за договором, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором.

Також вважає належним доказом розрахунок суми боргу, який відповідачем не спростований, що відповідно до правових висновків, які були висловлені у постанові ВС від 25 вересня 2019 року у справі № 545/1009/16-ц свідчить про визнання боргу.

Відсутність з боку відповідача пропозицій про вчення змін до умов кредитного договору на думку сторони позивача свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору, до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 у справі № 755/2720/16-ц.

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилом частини першої статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виказав наступне.

Шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку між сторонами 31.01.2020 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 22.02.2023 року склалась заборгованість за кредитом - 77 524, 90 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 17 246, 00 грн.

Колегія суддів погоджується с такими висновками суду.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.01.2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.24-37).

Відповідно до заяви відповідач висловив свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

У відповідності до умов договору б/н від 31.01.2020 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою базової процентної ставки за кредитом у розмірі 3,5% на місяць на залишок заборгованості.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 22.02.2023 року за договором б/н від 31.01.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 94 770, 90 грн., а саме: 77 524, 90 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 17 246, 00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з вказаним договором, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 20000,00 грн, який в подальшому був збільшено до 75 000,00 грн. (а.с.22)

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня грудня 2023 року (а.с.23).

Виписка за договором № б/н за період з 31.01.2020 по 24.02.2023 підтверджує здійснення грошових операцій ОСОБА_1 у межах суми кредитного ліміту 75 000 грн.(а.с.15-21).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Збільшуючи суму тіла кредиту на 2524,90 грн, суд першої інстанції виходив з фактично отриманої ОСОБА_1 суми.

При цьому, як правильно встановив суд відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які надано банком до суду першої інстанції та не заперечується самим відповідачем. Такі дії свідчать про те, що відповідач діяв свідомо, а отже був ознайомлений з умовами договору кредиту та їх не заперечував та не оспорював. Сплачуючи частину заборгованості суми кредиту, ОСОБА_1 , допустив прострочення суми кредиту на 2524,90 грн. Прострочене тіло кредиту це кредитні кошти, які надані ОСОБА_1 та не були повернені.

Тому суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що неспростовний борг відповідача підлягає стягненню з нього на користь банку в заявленому банком розмірі заборгованості за тілом кредиту в 77 524,90 грн.

Щодо доводів скарги про те, що стягнення відсотків у розмірі 17246,00 грн не передбачено, оскільки у анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, - судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 2.1.1.3.1 Договору в разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі.

Згідно п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го| дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:

86,4% - для картки "Універсальна";

84,0% - для картки "Універсальна голд";.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.24-37), тобто він. висловив свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Щодо посилання відповідача на ЗУ "Про захист прав споживачів" Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору, а тому колегія суддів вважає, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.