Справа № 202/6351/22
Провадження № 6/202/1022/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

20 грудня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника заявника - Добринь Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: старший державний виконавець Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шеховцова Олена Михайлівна, ОСОБА_2 , по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору суборенди торгівельного місця,-

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2023 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору суборенди торгівельного місця.

В обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2023 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору суборенди торгівельного місця у розмірі 90000 грн. та 992 грн. судового збору.

Постановою державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 71899852 по стягненню з ФОП ОСОБА_1 грошових кошів у розмірі 90 000,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року заочне рішення змінено в частині стягнення заборгованості, визначено остаточну суму до стягнення у розмірі 20 000 грн.

Враховуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року державний виконавець перерахував суму заборгованості за виконавчим документом у виконавчому провадженні № 71899852, та визначив остаточну суму до сплати у розмірі 21 399,22 грн, з як основний борг - 12 469,00 грн, виконавчий збір 8 699,22 грн, витрати на проведення виконавчих дій 231,00 грн.

20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 перерахувала на рахунок державної виконавчої служби грошові кошти у розмірі 21 399,22 грн, чим повністю виконала заочне рішення суду від 22.02.2023 року.

Стягувач ОСОБА_2 діючи умисно, зловживаючи своїми процесуальними правами, з метою спроби незаконного збагачення звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу виконавчого листа на суму 20 000,00 грн. розуміючи, що дана сума не є новим боргом, а лише зміненим основним боргом, який ОСОБА_1 вже сплатила, умисно ввівши в оману суд отримав новий виконавчий лист на суму 20 000,00 грн., який пред`явив до виконання до Краматорського відділу державної виконавчої служби Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановою про відкриття ВП від 03.11.2023 року відкрито друге виконавче провадження за № 73185069 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошовий коштів у розмірі 20 000,00 грн.

Оскільки сума боргу у розмірі 20 000, 00 грн. повністю погашена у виконавчому провадженні № 71899852, виконавчий лист від 19.09.2023 року на суму 20 000,00 грн. слід визнати таким, який не підлягає виконанню.

Просила суд: зупинити виконання за виконавчим листом № 202/6351/22 від 19.09.2023 року; визнати виконавчий лист № 202/6351/22 від 19.09.2023 року виданий Індустріальним районним судом таким, що не підлягає виконанню повністю; здійснити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 листопада 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної заяви визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року заяву призначено до розгляду.

03.12.2023 року від стягувача ОСОБА_2 , документ сформований в системі «Електронний суд», надійшло заперечення на заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Вказав, що в рамках справи №202/6351/22 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська не видавався виконавчий лист датований 19.09.2023 року. 17.10.2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року було видано виконавчий лист у справі №202/6351/22 про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по договору суборенди торгового місця від 06 січня 2022 року, за період з 6 січня 2022 року по 06 березня 2022 року в сумі 20000,00 грн. та судового збору в розмірі 218,33 грн. (оригінал наявний у матеріалах ВП №73185069), який вважає законним.

Звернув увагу на те, що заявник у своїй заяві зазначив, що враховуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року державний виконавець перерахував суму заборгованості за виконавчим документом у виконавчому провадженні №71899852 та визначив остаточну суму до сплати у розмірі 21399,22 грн., з яких основний борг 12469,00 грн., виконавчий збір 8699,22 грн., витрати на проведення виконавчих дій 231,00 грн., яку заявниця сплатила 20.10.2023 року, однак в матеріалах виконавчого провадження №71899852 відсутній будь який документ виконавця про вказаний перерахунок.

Вказав, що станом на 03.12.2023 року заявницею не виконано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2023 року зміненого постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року, боргові зобов`язання заявницею не виконані, ні в рамках ВП №71899852, ні в рамках ВП №73185069, виконавчі провадження не закінчені, кошти не сплачені.

Щодо заявленої вимоги про розподіл судових витрат вказав на те, що вважає заявлений розмір витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. завищеним та є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсяг послуг, затраченим часом на надання таких послуг, підготовка цієї справи до розгляду в суді, наданням консультації та складанням процесуальних документів не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, про що свідчить підготовка заяви на чотири сторінки, з яких лише на двох викладене обґрунтування заяви, допущені помилки у визначені предмету заяви в частині дати виконавчого документу, посилання на норми КПК при обґрунтуванні розподілу судових витрат, свідчать на низьку якість наданих правових послуг, а їх вартість є явно завищеною, не підтверджена документально, що свідчить про невідповідність понесених витрат критерію реальності, розумності, справедливості.

В свою чергу повідомив, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які стягувач ОСОБА_2 поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної заяви становлять витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції 04.12.2023 року представник заявника підтримав заяву та просив суд її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке проводилося 04.12.2023 року просив відмовити в задоволенні заяви з наведених у запереченнях підстав.

В судове засідання, яке проводилося 20.12.2023 року з`явився представник заявника, стягувач не з`явився.

Оскільки судом в судовому засіданні, яке проводилося 04.12.2023 року була заслухана думка по справі представника заявника та стягувача, тому суд доходить висновку, що неявка стягувача не є перешкодою в розгляді заяви.

Відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, заслухавши представника заявника, стягувача у судовому засіданні 04.12.2023 року, дослідивши матеріали справи, заяву, вважає її такою, що підлягає задоволенню, частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2023 року у справі №202/6351/20, провадження №2/202/394/2023 за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору суборенди торгівельного місця, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору суборенди торгового місця від 6 січня 2022 року, за період з 6 березня 2022 року по 6 листопада 2022 року, в сумі 90 000,00 грн.; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992, 20 грн.

На виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2023 року судом 03.04.2023 року було видано виконавчий лист про стягнення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору суборенди торгового місця від 6 січня 2022 року, за період з 6 березня 2022 року по 6 листопада 2022 року, в сумі 90 000,00 грн.; стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992, 20 грн.

Постановою державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.05.2023 року відкрито виконавче провадження № 71899852 по стягненню з ФОП ОСОБА_1 грошових кошів у розмірі 90 000,00 грн. та судового збору в розмірі 992,20 грн. та проводяться виконавчі дії.

06.07.2023 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2023 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2023 року по цивільній справі № 202/6351/22 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору суборенди торгівельного місця.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2023 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору суборенди торгового місця від 6 січня 2022 року, за період з 6 січня 2022 року до 06 березня 2022 року в сумі 20000 гривень; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 218 грн. 33 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1309 грн.97 коп.; у стягненні з ОСОБА_2 на користь на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42500 грн. відмовлено.

На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 17.10.2023 року було видано виконавчий лист про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору суборенди торгового місця від 6 січня 2022 року, за період з 6 січня 2022 року до 06 березня 2022 року в сумі 20000 гривень; стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 218 грн. 33 коп.

Постановою державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.11.2023 року відкрито виконавче провадження № 71385069 по стягненню з ФОП ОСОБА_1 грошових кошів у розмірі 20 000,00 грн. та судового збору в розмірі 218,33 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року зупинено стягнення на підставі виконавчого листа по справі №202/6351/22 шляхом зупинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №73185069 до закінчення розгляду цієї заяви та набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідно до листа начальника Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04.12.2023 року за №19.12.-45956/9 на запит ОСОБА_2 , станом на 04.12.2023 грошові кошти на депозитний рахунок Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по виконавчому провадженню №73185069 не надходили.

Згідно з листом начальника Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19.12.2023 року за №19.12.-48941/9 на заяву адвоката Добринь Я.О., зазначено що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у Краматорському відділі державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 202/6351/22 від 22.02.2023 виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська АСВП № 71899852 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору суборенди торгового місяця від 06 січня 2022 року, за період з 6 березня 2022 року по 6 листопада 2022 року, в сумі 90000,00 гри. та судовий збір у розмірі 992,20 грн.

03.08.2023 на депозитний рахунок Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли кошти у розмірі 4000,00 грн.

Платіжною інструкцією №8633 від 04.08.2023 державним виконавцем були перераховані кошти у сумі 69,00 грн. в рахунок погашення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Платіжною інструкцією №8609 від 04.08.2023 державним виконавцем були перераховані кошти у сумі 400,00 грн. в рахунок погашення виконавчого збору.

Платіжною інструкцією №8610 від 05.08.2023 державним виконавцем були перераховані кошти у сумі 3531,00 грн. на рахунок ОСОБА_2 .

26.09.2023 на депозитний рахунок Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли кошти у розмірі 4000.00 грн.

Платіжною інструкцією №135 від 27.09.2023 державним виконавцем були перераховані кошти у сумі 4000,00 грн. на рахунок ОСОБА_2 .

21.10.2023 на депозитний рахунок Краматорського відділу державної, виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли кошти у розмірі 12469.00 грн.

Платіжною інструкцією №11337 від 26.10.2023 державним виконавцем були. перераховані кошти у сумі 231,00 грн. в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Платіжною інструкцією №11285 від 26.10.2023 державним виконавцем були перераховані кошти у сумі 8699,22 грн. в рахунок погашення виконавчого збору.

31.10.2023 на депозитний рахунок Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли кошти у розмірі 1000,00 грн.

Платіжною інструкцією №13133 від 14.12.2023 державним виконавцем перераховані кошти у сумі 13469.00 грн. на рахунок ОСОБА_2 .

Станом на 19.12.2023 згідно виконавчого провадження №71899852 з примусового виконання виконавчого листа № 202/6351/22 від 22.02.2023 виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по договору суборенди торгового місця від 06 січня 2022 року, за період з 6 березня 2022 року по 6 листопада. 2022 року, в сумі 90000,00 три. та судовий збір у розмірі 992.20 грн. боржником сплачено 21 000,00 грн. на користь ОСОБА_2 ; 300, 00 грн. витрати виконавчого провадження; 9099, 22 грн. виконавчий збір.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1ст. 431 ЦПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Так, помилковою є видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню).

Судова практика допускає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав його помилкової видачі, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване.

Як роз`яснено у Інформаційному листі, підготовленому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25 вересня 2015 року, необхідно звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, в судовому засіданні безспірно встановлено, що Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі № 202/6351/22 було видано два виконавчі листи на виконання, а саме: виконавчий лист на виконання заочного рішення суду від 22.02.2023 року, щодо стягнення 90000,00 грн. та судового збору в розмірі 992,00 грн., який був виданий судом 27.03.2023 року та на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року, якою визначено остаточну суму до стягнення в розмірі 20000,00 грн., судового збору в розмірі 218,33 грн., який був виданий 17.10.2023 року. Краматорським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито два виконавчих провадження №71899852 та №73185069, та станом на 19.12.2023 згідно виконавчого провадження №71899852 ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_2 21 000,00 грн., тобто борг сплачено повністю.

Суд приймає до уваги, що саме виконавчий лист, який був виданий 03.04.2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на виконання заочного рішення суду від 22.03.2023 року є виданим помилково, оскільки рішення було скасовано, однак беручи до уваги, що у виконавчому провадженні №73185069 за виконавчим листом виданим на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду 17.10.2023 року кошти не перераховувалися, а борг ОСОБА_1 погашено повністю у виконавчому провадженні №71899852, тому суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки його виконання призведене до подвійного стягнення.

В заяві ставиться питання щодо покладання судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в розмірі 20000,00 грн. на стягувача.

Відповідно до частини першої-другої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18 (провадження № 61-12221св20) зазначено, що «на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (дивись постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10,11,12,13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів заявника під час розгляду справи здійснював адвокат Добринь Я.О., який діяв на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 07.06.2023, укладеного з ОСОБА_1 .

Як вбачається із Договору №07/06/2023 про надання правової допомоги від 07 червня 2023 року, який укладений між Адвокатське бюро «Добринь» та ОСОБА_1 , розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

На підтвердження виконання зобов`язань за договором, 17.11.2023 складено акт надання послуг, підписаний сторонами, де визначено загальну вартість наданої правничої допомоги в сумі 20000,00 гривень.

Відповідно до Акту №275 від 17 листопада 2023 року виконавцем Адвокатське бюро «Добринь» виконані роботи на 20000,00 грн., згідно з додатковою угодою №3 від 16.11.2023 року, однак зазначену додаткову угоду суду не надано.

Відповідно до частини третьої та четвертої статі 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

З урахуванням наведеної правової норми, випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною третьою статті 141 ЦПК України. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою- четвертою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частиною четвертою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат на правничу професійну допомогу, оскільки з досліджених доказів, долучених до заяви не надано додаткової угоди №3 від 16.11.2023 року, якою визначався порядок та строки надання професійної правничої допомоги та порядок сплати.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 260, 353, 354, 432 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: старший державний виконавець Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шеховцова Олена Михайлівна, ОСОБА_2 , по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору суборенди торгівельного місця - задовольнити частково.

Визнати виконавчий лист № 202/6351/22 від 19.09.2023 року, виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 17.10.2023 року, таким що не підлягає виконанню.

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний тест складено 26.12.2023 року.

Суддя Л.П. Слюсар