Справа № 541/2840/22
Номер провадження 2/541/109/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

31 січня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В зазначеному житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідача її колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Але відповідач з січня 2019 року не проживає в її будинку, комунальні послуги не сплачує, особистих його речей в будинку не має, взагалі будинком не цікавиться, його місце проживання не відоме. Проте його реєстрація у належному їй будинку створює перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні цим нерухомим майном, а також призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

13.12.2022р. підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

До початку судового засідання позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 , сповіщений про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 15 травня 1997 року, посвідченим державним нотаріусом І Миргородської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі №2-959, та зареєстрований Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №377 від 21.05.1997 (а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи, в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований також відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з домової книги на житловий будинок та довідкою відділу реєстрації

виконавчого комітету Миргородської міської ради від 11.11.2022 року (а.с.5,13).

Крім того, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 31.10.1995р., шлюб між сторонами розірвано, про що 31.10.1995р. зроблено запис №192 в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу (а.с.8).

Згідно з актом, який міститься в матеріалах справи, складеного у присутності голови вуличного комітету, в житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з січня 2019 року (а.с.10).

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

За таких обставин судом встановлено, що відповідач більше одного року не проживає в будинку АДРЕСА_1 , проте зареєстрований, а наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ньому не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника нерухомого майна.

Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 206, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миргород, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не встановлено.

Суддя: О. М. Дністрян