13.12.2023 Єдиний унікальний номер 205/3706/23
Справа № 205/3706/23
Провадження № 2/205/1774/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Бондар В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року представник позивача адвокат Біжко Ю.О. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позову зазначила, що позивачем ОСОБА_1 30.08.2006 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстрованого у реєстрі за № 7072. З 05.12.2006 року і по теперішній час у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Надалі, 19.12.2019 року позивачем було відчужено зазначену квартиру на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1233. Однак, за період володіння позивачем вищевказаною квартирою утворилась заборгованість зі сплати послуг за теплопостачання, яка станом на 01.12.2019 року становить 10 568,48 грн. Позивачем було 03.03.2023 року було сплачено заборгованість за теплопостачання станом на 01.12.2019 року у розмірі 10 000 грн. Таким чином, позивач, сплативши борг за надані житлово-комунальні послуги станом на 01.12.2019 року, які нараховані з урахуванням зареєстрованого у квартирі відповідача, виконала солідарний обов`язок щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги, зокрема й за відповідача.

Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 половину витрат, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги, а саме за теплопостачання, станом на 01.12.2019 року, у розмірі 5 000 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Усенко А.О. надала до суду відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 , проживаючи у зазначеній квартирі та будучи там зареєстрований, сплачує комунальні послуги за період з 2013 року по 2023 рік, на підтвердження чого просила долучити до матеріалів справи відповідні докази. Також звернула увага суду, що відповідно до п. 3.2 договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2019 року сторони такого договору погодили, що не мають майнових претензій один до одного і мати не будуть, а тому після придбання зазначеної квартири обов`язок щодо сплати заборгованості за комунальні послуги покладено на нового власника, тобто на ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність у позивача права вимоги до відповідача. Також зазначила, що відповідач очікує понести витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., докази понесення яких будуть надані протягом 5 днів з дня винесення рішення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, натомість її представник адвокат Біжко Ю.О. у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні заявленим вимогам, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначила, що надані квитанції про сплату комунальних послух містять лише інформацію про сплату відповідачем послуг за водопостачання, електропостачання та газопостачання. В подальшому надала до суду заяву у якій просила розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Усенко А.О. у судовому засіданні надала заперечення та пояснення, аналогічні викладеним нею у відзиві, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. В подальшому представник відповідача надала заяву у якій просила розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши надані сторонами документи, а також матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстрованого у реєстрі за № 7072, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

З 05.12.2006 року у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 46).

19.12.2019 року позивачем ОСОБА_1 було відчужено зазначену квартиру на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1233 (а.с. 15-16).

За період володіння позивачем вищевказаною квартирою утворилась заборгованість зі сплати послуг за теплопостачання, яка станом на 01.12.2019 року становить 10 568,48 грн., що підтверджується рахунком-повідомленням за комунальні послуги за грудень 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

03.03.2023 року позивачем ОСОБА_1 було сплачено заборгованість за теплопостачання за вказаною адресою, станом на 01.12.2019 року, у розмірі 10 000 грн. (а.с. 18).

Надаючи правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон).

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги,які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону передбачено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як було встановлено судом, відповідач з 05.12.2006 року зареєстрований у зазначеній квартирі зі згоди власника на той час, тобто позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, у постанові Верховного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17.

Як встановлено ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою: АДРЕСА_2 , є солідарними, що передбачається статтею 541 ЦК України.

У відповідності з вимогами частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право па зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 9 Закону споживач має сплачувати тільки за спожиті житлово-комунальні послуги та звільняється від оплати вартості житлово-комунальних послуг, у разі якщо ними не користувався.

При цьому, судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що він зареєстрований та проживає у зазначеній квартирі з 05.12.2006 року, сплачує житлово-комунальні послуги за період з 2013 року по 2023 рік, на підтвердження чого представником відповідача були надані відповідні квитанції.

Разом з тим, надані представником відповідача квитанції, по перше, містять відомості про сплату комунальних послуг як позивачем, так і відповідачем, по друге не містять інформації про сплату відповідачем послуг за теплопостачання станом на 01.12.2019 року. Відповідачем сплачено грошові кошти за спожиті послуги з електро, водо та газопостачання, що підтверджує той факт, що відповідач користувався наданими житлово-комунальними послугами у квартирі АДРЕСА_1 .

На думку суду, оскільки відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , та впродовж певного періоду споживав та фактично користувався наданими житлово-комунальними послугами з теплопостачання, то у нього виник солідарний із власником обов`язок зі сплати заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

Доказів сплати відповідачем зазначених послуг станом на 01.12.2019 року за вищевказаною адресою матеріали справи не містять.

Посилання представника відповідача як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог на той факт, що після того, як позивач продала зазначену квартиру і з 19.12.2019 року її новим власником стала ОСОБА_3 , обов`язок щодо сплати заборгованості за комунальні послуги покладено на нового власника, що свідчить про відсутність у позивача права вимоги до відповідача, суд до уваги не приймає, оскільки заборгованість утворилася станом на 01.12.2019 року, на той момент ОСОБА_1 була власницею зазначеної квартири та була споживачем послуг з теплопостачання разом із відповідачем ОСОБА_2 і, сплативши борг за надані житлово-комунальні послуги станом на 01.12.2019 року, які нараховані з урахуванням зареєстрованого у квартирі відповідача, виконала солідарний обов`язок щодо оплати послуг за теплопостачання, зокрема й за відповідача, а тому має право вимагати від ОСОБА_2 повернення їй половини суми, сплаченої нею за надані послуги з теплопостачання.

Посилання представника відповідача як на підставу відмови у позові на п. 3.2 договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2019 року, відповідно до якого сторони такого договору погодили, що не мають майнових претензій один до одного і мати не будуть, суд до уваги не приймає, оскільки зазначений договір було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вимог до ОСОБА_3 позивачем не заявлено, а відповідач ОСОБА_2 жодного відношення до вказаного договору не має.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з її боку, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути половину понесених позивачем витрат по сплаті житлово-комунальних послуг за теплопостачання станом на 01.12.2019 року у розмірі 5 000 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу не було надано відповідних належних та допустимих доказів понесення таких витрат, а тому у суду, на час ухвалення рішення по справі, відсутні правові підстави для їх стягнення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві представником позивача було зроблено заяву стосовно того, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть надані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення по справі, а тому позивач не позбавлена права звернутися до суду із відповідною заявою у передбаченому законом порядку, для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги судом було задоволено, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 1 073,60 грн. (а.с. 4). Сервісний збір у розмірі 21,47 грн. стягненню не підлягає, оскільки вказана сума не відноситься до судових витрат, а є комісією банку за здійснення платежу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 526 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за житлово-комунальні послуги у вигляді витрат за теплопостачання станом на 01.12.2019 року у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

У стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 гривень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22 грудня 2023 року.

Суддя: Федотова В.М.