Провадження № 2/947/4658/23
20.12.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,
секретар судового засідання - Бродецька Тетяна Вікторівна,
Ухвалою суду від 23.10.2023 року провадження по справі відкрито.
Ухвалою суду від 23.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі, та призначено розгляд по суті.
20.12.2023 року в судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися судом належним чином.
Представник позивача адвокат Цвігун А.В. подав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі.
Від третьої особи Одеської товарної біржі до суду будь-яких заяв не надійшло, до судового засідання представник не з`явився.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до судового засідання не з`явились, правом на подання відзиву не скористались.
Від третьої особи Одеської товарної біржі до суду будь-яких заяв щодо суті спору не надійшло.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до Договору дарування від 17.04.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., ОСОБА_9 , діюча від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, подарувала, а ОСОБА_8 прийняла у дар 1/3 частину квартири під АДРЕСА_3 , що складається в цільому з трьох житлових кімнат, 39,6 кв.м. житлової площі, 67,5 кв.м. загальної площі /а.с.27-28/.
Вказаний договір дарування був зареєстрований в КП "ОМБТІ та РОН", про що наявний відповідна відмітка від 04.06.1998 року.
ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які є рідними сестрами, на підтвердження чого суду надані відповідні свідоцтва про народження та свідоцтво про шлюб /а.с.13,14,18/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.08.2016 року /а.с.17/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26.01.2022 року /а.с.15/.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини вказаної квартири, а також спадкоємцем після смерті своєї сестри ОСОБА_8 , якій належали інші 2/3 частки квартири, однак відсутність належних правовстановлюючих документів перешкоджає оформленню спадкових прав позивача.
Суд зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 209, 220 ЦК України, суд, -
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст заочного рішення суду складено 02.01.2024 року.
Суддя Васильків О.В.