ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8517/23 Справа № 243/1385/23 Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.,

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2023 року, ухваленого суддею Агеєвою О.В., в режимі відеоконференції по за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу №29 про провадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, повний текст судового рішення складено 02 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Опалюка С.В. звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_2 .

Після його смерті вона 14 липня 2021 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з недоотриманої ОСОБА_2 за життя пенсії у розмірі 431 940,47 грн.

10 січня 2022 року позивач звернулася до відділу обслуговування громадян №8 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, до якої надавався необхідний перелік документів.

Позивачу повідомили, що її заява буде спрямована на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки померлий ОСОБА_2 перебував там на обліку як внутрішньо переміщена особа.

Зазначила, що станом на дату подання позову до суду, про будь - яке рішення, прийняте на підставі поданої нею заяви, позивач не повідомлялася, спадщина у виді недоотриманої пенсії позивачу не виплачувалася.

На запит адвоката, відповідач Листом від 03.04.2023 за №0500-0202-8/26814 повідомив, що недоотримана пенсія померлого ОСОБА_2 , облікована Головним управлінням та буде виплачена відповідно до вимог «Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати переміщеним особам та особам, які відмовилися, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», затвердженим постановою КМУ від 10.11.021 №1165.

Відповідачем також повідомлено, що на підставі вищезазначеного порядку 1165 недоотримана пенсія померлого ОСОБА_2 включена до переліку отримувачів станом на 01.01.2023. Виплата коштів буде проводитись в межах бюджетних призначень, затверджених бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік. Зазначений порядок передбачає, зокрема, що виплата недоотриманої пенсії здійснюється щомісячно в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області порушуються майнові права позивача, оскільки грошові кошти, які позивач успадкувала у встановленому законодавством порядку, їй не виплачуються, у зв`язку з чим вона змушена звертатися до суду з даним позовом.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, посилаючись на положення ст.ст.328, 1216, 1218, 1227 ЦК України та ст.52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зазначає, що відповідачем не виконується грошове зобов`язання. Оскільки із заявою про виплату недоотриманої пенсії позивач звернулася 10.01.2022, відповідач у відповідності до положень ст.530 ЦК України мав виконати свій обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, тобто не пізніше 17.01.2022, отже відповідач з 18.01.2022 порушує грошове зобов`язання. Таким чином відповідач також має сплатити позивачу 3 % річних за період з 18.01.2022 по 04.04.2023 у сумі 15 691,86 грн. та втрати від інфляційних процесів за період з 18.01.2022 по 04.04.2023 у сумі 116 020,07 грн.

Просила стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 в сумі 431 940,47 грн., 3 % річних у сумі 15 691,86 грн. та інфляційні втрати у сумі 116 020,07 грн., а також судовий збір у сумі 5 636,53 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2023 року позовні вимоги вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опалюк Сергій Валерійович до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії задоволені.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 грошові кошти у виді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 431 940,47 грн. (чотириста тридцять одна тисяча дев`ятсот сорок грн. 47 коп.), 3% річних в розмірі 15 691,86 грн. (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто одна грн. 86 грн.), інфляційні втрати в розмірі 116 020,27 грн. (сто шістнадцять тисяч двадцять грн. 27 коп.).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 636,53 грн. (п`ять тисяч шістсот тридцять шість грн. 53 коп.), витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч грн. 00 коп.).

Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права на підставі одностороннього та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, та відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що виплата пенсії ОСОБА_2 була проведена по березень 2017 року і пенсійна справа була знята з обліку з 01.10.2020 року у зв`язку зі смертю пенсіонера 08.09.2020 року.

Відповідач вказує, що недоотримана пенсія пенсіонера ОСОБА_2 складає 316 829,78 грн. і буде проведена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету Пенсійним фондом України відповідно до вимог Порядку №21-2.

Також Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не погоджується зі стягненням з нього на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат та вважає, що відсутні правові підстави для зарахування до складу спадщини інфляційні втрати та три відсотки річних, які позивач нарахувала вже після смерті спадкодавця. Відповідач вважає, що за своєю природою невиплата пенсійних нарахувань не поруджує нових прав та зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та підтверджує існуючі зобов`язання.

Окрім того, відповідач не погоджується зі стягненням з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів надання їй юридичних послуг, відсутні документи про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, тому рішення і у цій частині підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесені у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку в розмірі 3000 грн., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 липня 2021 року, приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шемчук Н.Б., вбачається, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно, на яке видано Свідоцтво, складається з недоотриманої за життя пенсії, що підтверджується Листом Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №0581-05-8/12419 від 15.04.2021 про розмір недоотриманої за життя пенсії. Вартість спадкового майна, на яке видане це свідоцтво становить 431 940,47 грн. спадкова справа №4/2021 зареєстрована в реєстрі за №275.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-0202-8/26814 від 03.04.2023 адвокату Опалюку С.В. надано інформацію на адвокатський запит, де повідомлено, що недоотримана пенсія померлого ОСОБА_2 , облікована Головним управлінням та буде виплачена відповідно до вимог «Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати переміщеним особам та особам, які відмовилися, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», затвердженим постановою КМУ від 10.11.021 № 1165.

Відповідачем також повідомлено, що на підставі вищезазначеного порядку 1165 недоотримана пенсія померлого ОСОБА_2 включена до переліку отримувачів станом на 01.01.2023. Виплата коштів буде проводитись в межах бюджетних призначень, затверджених бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік. Зазначений порядок передбачає, зокрема, що виплата недоотриманої пенсії здійснюється щомісячно в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Також, відповідачем звернуто увагу, що відповідно до ст.46 Закону №1058, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більш ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відповідач також у своєму відзиві на позов звертає увагу на ст.46 Закону №1058 та зазначає, що за даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» 10.01.2022 із заявою №135 щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_1 . За результатом розгляду наданих документів проведено нарахування суми недоотриманої пенсії з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058 в розмірі 316 829,78 грн. за період з 09.01.2019 по 30.09.2020.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і не може погодитись з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі з огляду на те, що вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні та яким суд надав відповідну правову оцінку.

Відповідно до норм ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У відповідності до положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу.

Згідно норм ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до норм ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст.1227 ЦК України.

Згідно зі ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.

Зміст ч.3 ст.52 Закону України №1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Окрім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що загальна сума невиплаченої пенсії померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складає 431 940,47 грн., що зокрема підтверджено свідоцтвом про право на спадщину на вказану суму, а відтав висновок місцевого суду, що ці кошти повинні бути виплачені позивачу, як майно, яке увійшло до складу спадщини в повному обсязі, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Відповідач, на підтвердження правомірності своїх дій посилається на положення ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Згідно пп.2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається Свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, Свідоцтво про смерть, Свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, діючим законодавством, в залежності від моменту звернення, визначено два шляхи для отримання недоодержаної пенсії померлого пенсіонера, а саме: в межах шестимісячного строку з моменту смерті пенсіонера, у разі звернення членів сім`ї та зі спливом зазначеного строку спадкоємцями померлого пенсіонера.

При оформленні прав на недоотриману пенсію після померлого пенсіонера, спадкоємцям з-поміж інших документів необхідно подати до органу, що призначає пенсію, Свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набула всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого вона набула є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повністю узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Окрім того, зміст ч.3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч.ч. 2 та 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування положень ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Доводи сторони відповідача про те, що розмір недоотриманої пенсії діда позивача ОСОБА_2 складає 316 829,78 грн. за період з 09.01.2019 по 30.09.2020 та буде виплачено спадкоємцю ОСОБА_1 у відповідності до окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 10.11.2021, після 01.01.2023 у межах відповідних бюджетних призначень також були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено у судовому рішенні.

При цьому,суд першої інстанції звернув увагу на те, що Порядок 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом "закон" - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд врахував, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.

Місцевий суд у рішенні звернув увагу на ту обставину, що у разі застосування Порядку 1165 виплата недоотриманої пенсії, належної спадкодавцеві ОСОБА_2 , відбудеться лише з 01.01.2023 щомісячними платежами у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і лише у разі достатності відповідних бюджетних призначень, що звужує права на отримання неодержаних за життя пенсійних виплат спадкодавця як внутрішньо переміщеної особи у порівнянні з встановленим законом порядком отримання недоотриманої пенсії інших осіб.

В силу статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до частин першої - другої статті 8 цього Закону розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації; з метою виявлення у проектах нормативно-правових актів норм, що містять ознаки дискримінації, проводиться антидискримінаційна експертиза проектів нормативно-правових актів; результати антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів підлягають обов`язковому розгляду під час прийняття рішення щодо видання (прийняття) відповідного нормативно-правового акт; обов`язковій антидискримінаційній експертизі підлягають проекти законів України, актів Президента України, інших нормативно-правових актів, що розробляються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Згідно ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, який полягає в тому, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями, є одним з головних завдань цивільного судочинства.

Положенням ст.10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" від 14.10.2010 зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виплата позивачу недоотриманих сум пенсії після 01.01.2023 згідно Порядку 1165, свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань.

Також суд встановив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 431 940,47 грн., нарахованої пенсіонеру ОСОБА_2 і не виплаченої йому за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача та посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Тим самим, сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а є коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Законом №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Суд встановив, що з заявою про виплату недоотриманої пенсії позивач звернулася 10.01.2022, відповідач у відповідності до положень ст.530 ЦК України мав виконати свій обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, тобто не пізніше 17.01.2022, отже відповідач з 18.01.2022 порушує грошове зобов`язання.

Таким чином відповідач також має сплатити позивачу 3 % річних за період з 18.01.2022 по 04.04.2023 (що складає 442 дня прострочення) у сумі 15 691,86 грн. (431940,47 грн. х 3% х 442 : 365 :100) та втрати від інфляційних процесів за період з 18.01.2022 по 04.04.2023 у сумі 116 020,07 грн. (індекс інфляції з лютого 2022 по лютий 2023 року включно складає: 101,60 * 104,50 * 103,10 * 102,70 * 103,1 * 100,70 * 101,10 * 101,90 * 102,50 * 100,7 * 100,7 * 100,8 * 100,7) :100= 1,26860200 * 431940,47 грн. - 431940,47).

Колегія суддів і у цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання (невиплата спадкової пенсії) на отримання інфляційних втрат та 3% річних в порядку положень ч.2 ст.625 ЦК України, тому відхиляє доводи відповідача щодо незаконності стягнення цих грошових виплат.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу дослідив надані позивачем докази: Договір про надання правової допомоги від 13.03.2023 року №1303/23, укладений між Позивачем та Адвокатським бюро «ОПАЛ» Сергія Опалюка», погоджене Завдання № 1 від 13.03.2023 року за умовами якого вартість підготовки позовної заяви про стягнення успадкованої суми не отриманих спадкодавцем пенсійних виплат складає 6000 грн., ордер на надання правничої допомоги, серія АН №1100384 від 05 квітня 2023 року, виданого до договору про надання правничої допомоги №1303/23 від 13 березня 2023 року, квитанцію від 16.03.2023 про сплату вартості робіт адвоката Опалюк С.В. згідно договору 1303/23 від 13.03.2023 на суму 3000 грн. та квитанцію від 24.03.2023 про сплату вартості робіт адвоката Опалюк С.В. згідно договору 1303/23 від 13.03.2023 на суму 3000 грн., що разом складає 6 000 грн. та дійшов правильного висновку, що понесені позивачем витрати підтверджені належними та допустимими доказами, розмір витрат є співмірним зі складністю справи, ціною позову та її значенням для позивача. Витрати по сплаті вартості послуг адвоката безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Стороною відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не спростовані, а відтак позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача, понесених витрат на професійну допомогу у розмірі 6 000 грн., який був узгоджений сторонами та виплачений позивачем адвокату Опалюку С.В. двома платежами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача Опалюк С.В. просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , понесені останньою витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції розмір яких становить 3000 грн. - подання відзиву на апеляційну скаргу.

До відзиву представником позивача долучено копія завдання №2 до договору про надання правової допомоги, копія платіжної інструкції про оплату правничої допомоги від 01.09.2023 на суму 3000 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги у Дніпровському апеляційному суді від 01.09.2023.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів, дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, вважає за можливе задовольнити клопотання сторони позивача та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про повне задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Стягнути зГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 січня 2024 року.

Головуючий:

Судді: