КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №368/1279/19 головуючий у І інстанції: Закаблук О.В.
провадження 22-ц/824/2147/2023 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюскаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про виділ частки із спільного домоволодіння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з вищенаведеним позовом, який обґрунтовував тим, що відповідно до умов Договору дарування частини домоволодіння 12.12.2007 року ОСОБА_3 подарувала Позивачу 36/100 частин домоволодіння, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням № 90 XXX сесії V скликання Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 травня 2009 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Позивачу в особі ОСОБА_2 було передано безкоштовно у спільну сумісну власність зазначену земельну ділянку.

Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви позивач просив:

виділити в окреме домоволодіння жилий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , передавши Позивачу 36/100 та Відповідачу 64/100 визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини жилого будинку, що відповідають розміру часток кожного з них у спільному майні та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Виділиено в окреме домоволодіння жилий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , передавши ОСОБА_2 36/100 частки домоволодіння, та передано ОСОБА_3 64/100 домоволодіння, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право приватної власності на відокремлені частини жилого будинку, що відповідають розміру часток кожного з них у спільному майні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 20 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, яку обґрунтовував тим, що справу розглянуто без його участі, при цьому рішення порушує його права та інтереси.

Зазначає, що йому належить 29/100 спірного домоволодіння у відповідності до договору дарування.

Крім того, зауважує, що місцевий суд не звернув уваги на той факт, що спірний будинок знаходиться в Обухівському районі та невірно визначив адресу в рішенні суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує, що земельна ділянка та жилий будинок належать позивачу та відповідачу на праві спільної власності з визначення часток кожного, що було вірно встановлено судом, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги. Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі 36/100 частки, що належить ОСОБА_2 , у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 технічно можливо.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, 12 грудня 2007 року приватним нотаріусом Кагарлицького нотаріального округу Київської області Кулініченком М.Г. посвідчено договір дарування частини домоволодіння, (зареєстровано в реєстрі за № 3064), (Том № 1, а.с., 10 - 11, 130), який укладено між відповідачем по даній справі ОСОБА_3 та позивачем по даній справі, - ОСОБА_2 .

Згідно умов даного договору, зокрема:

- ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з однієї сторони, далі «Дарувальник» та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ., з іншої сторони, далі «Обдаровуваний», разом «Сторони», діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений нами договір (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), уклали цей договір про таке:

- ОСОБА_3 подарувала, а її рідний брат ОСОБА_2 прийняв в дарунок 36/100 частин домоволодіння, а саме житловий будинок А1 -1-1 , житлова пл. 22,7 кв. м., 1-2 кухня пл. 10,2 кв. м., 1-3 житлова пл. 9,3 кв. м., І - веранда пл. 4,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , далі - частина домоволодіння.

Опис всього домоволодіння:

- Домоволодіння складається з двох житлових будинків, А - житловий будинок з цегли, загальна площа 80,4 кв. м., житлова площа 55,2 кв. м., вартість 33934 грн., відсоток зносу 43, А1 - житловий будинок з цегли загальна площа 46,8 кв. м., житлова площа 32,0 кв. м., вартість 20698 грн., відсоток зносу 33, до будинків примикає : туалет «Г», погріб «Д», криниця «І».

Відчужувана 36/100 частина домоволодіння належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності /б / н/, виданого Черняхівською сільською радою Кагарлицького району Київської області 12.09.2007, зареєстрованого Кагарлицьким бюро технічної інвентаризації 12.09.2007, номер витягу про реєстрацію 15899446, номер запису 380, в книзі 1, реєстраційний номер 8894873, тип об`єкта - домоволодіння.

Рішенням № 90 XXX сесії V скликання Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 травня 2009 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 20 травня 2009 року про надання у спільну «суміжну» власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Позивачу в особі ОСОБА_2 було передано безкоштовно у спільну сумісну власність зазначену земельну ділянку.

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до долучених до апеляційної скарги матеріалів, ОСОБА_1 дійсно у відповідності до договору дарування посвідченого 02 грудня 2008 року приватним нотаріусом Кагарлицького нотаріального округу Київської області Кулініченком М.Г., отримав 29/100 частини спірного домоволодіння, що неодмінно свідчить про те, що оскаржуване рішення суду порушує його права та інтереси.

Апеляційний суд зауважує, що при поділі нерухомого майна має бути враховано інтереси всіх співвласників.

Наявність чи відсутність технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна визначається за правилами встановленими Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої Наказом № 55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007р. (далі - Інструкція)., якою передбачено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) в окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Технічна можливість поділу визначається на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (пункт 2.6 Інструкції) який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлюючих документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси;е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Отже, технічна можливість проведення поділу об`єкта нерухомого майна повинна бути підтверджена відповідним Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна з представленням технічного паспорту на об`єкт, що виконаються суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна.

При цьому, наявний в матеріалах справи висновок експерта, за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 12 грудня 2019 року №1-12/12, не відповідає вимогам вищевказаної інструкції.

Колегія суддів зауважує, що висновок не містить повної інформації, щодо власників об`єкту нерухомого майна, а тому інформація вказана у висновку не може достовірно відображати розмір часток співвласників та технічну можливість виділу таких часток.

Крім того, вказаний висновок не містить варіантів виділу часток співвласників нерухомого майна відповідно до пункту 2.6 Інструкції, а свідчить виключно про можливість виділення в натурі частки позивача у спірному домоволодінні, однак вказана інформація фактично не дає змогу здійснити таке виділення.

Крім того, з позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що він просив виділити в окреме домоволодіння жилий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , передавши йому 36/100 частки домоволодіння, та передати ОСОБА_3 64/100 домоволодіння, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право приватної власності на відокремлені частини жилого будинку, що відповідають розміру часток кожного з них у спільному майні.

Таким чином, в своїх позовних вимогах ОСОБА_2 не конкретизував свої вимоги, не зазначив, яким чином він просить виділити йому частку в домоволодінні та що включається у вказану частку.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги фактично зводяться до розподілу домоволодіння, в ідентичності до умов договору дарування від 12 грудня 2007 року, варіантів поділу домоволодіння позивачем не заявлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження можливості та варіантів виділу частки із спільного домоволодіння, клопотань про призначення експертизи не заявлялось, а також не було залучено відповідачем ОСОБА_1 , який являється власником частки у домоволодінні.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Судовий збір який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги та підлягає розподілу становить 1152,6 грн. (768,4*150%)

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року скасувати та ухвалитинове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із спільного домоволодіння.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.І. Сліпченко

Судді: Є.М. Суханова

Л.П. Сушко