Справа № 697/1403/23
Провадження № 2/697/459/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтований тим що 23.11.2022 о 12:30 год. в м. Канів по вул. Енергетиків на заїзді вул. Дорошенко, водій ОСОБА_3 на автомобілі DACIA LODGY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час виконання повороту ліворуч по вул. Дорошенка не зайняв крайнє праве положення за відсутності дорожньої розмітки 1.1 на проїзній частині та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , чим порушив вимоги пункту 10.5 Правил дорожнього руху. Вина водія ОСОБА_3 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, поясненнями учасників та потерпілих пригоди, а також постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.01.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку відкритої рани інших ділянок голови. Завдану позивачу шкоду ушкодженням здоров`я відповідач не відшкодував. Під час лікування позивач витратила кошти на ліки. Крім того, їй завдано моральну шкоду, яка полягає душевних стражданнях внаслідок отриманих тілесних ушкоджень голови та подальшого лікування. Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 3220,10 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 100000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, відзиву на позов суду не подав.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, та просила їх задовольнити в повному обсязі, суду пояснила, що після ДТП в неї погіршився стан здоров`я, були синці та зламані зубні протези, набряки є до цього часу, погіршився сон. Чи користувалася паском безпеки в автомобілі вона не пам`ятає. Відповідач шкоду не відшкодував. Страхова компанія відповідача виплатила їй 1379,00 грн. як відшкодування шкоди, але ця сума не покриває всіх витрат на лікування.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що вина відповідача доведена постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області про притягнення його до адміністративної відповідальності, тому він несе відповідальність за завдану моральну та матеріальну шкоду. У відповідача було достатньо часу для відшкодування цієї шкоди та подання доказів щодо страхування своєї відповідальності та залучення страхової компанії до участі у справі, але своїм правом не скористався. Подані докази підтверджують витрати на лікування, а тому мають бути відшкодовані.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі 1500,00 грн. моральної шкоди, суду пояснив, що матеріальну шкоду та 5 відсотків моральної шкоди має відшкодовувати страхова компанія.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що покладення обов`язку відшкодування шкоди завданої здоров`ю потерпілої в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Позивач підтвердила, що вона зверталася до страхової компанії відповідача та отримала відшкодування в сумі 1379.00 грн. Також страховою компанією відповідача їй було виплачено 67,00 грн. моральної шкоди. Копії чеків, які надані позивачем, не відповідають часу перебування на лікуванні позивачки та призначенням лікарів. Діагноз, який їй встановлений через півроку з моменту ДТП, не пов`язаний із цією подією. Крім того, в постанові про притягнення відповідача до відповідальності зазначено, що потерпіла ременем безпеки не скористалась. У зв`язку з цим відповідальність має покладатися також і на позивачку, оскільки при дотриманні Правил дорожнього руху вона б не отримала тілесні ушкодження, та на її чоловіка, як водія транспортного засобу, пасажиром якого була потерпіла. Позивачка отримала медичну послугу та безкоштовні ліки, тому витрат не понесла, просить відмовити у задоволенні позовних вимог як частині матеріальної, так і моральної шкоди.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.01.2023, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24.02.2023, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Постановою суду встановлено, що 23.11.2022 о 12:30 год. в місті Канів по вулиці Енергетиків на заїзді вул. Дорошенко, водій ОСОБА_3 на автомобілі DACIA LODGY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час виконання повороту ліворуч по вул. Дорошенка не зайняв крайнє праве положення за відсутності дорожньої розмітки 1.1 на проїзній частині та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , чим порушив вимоги п.10.5 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби були пошкоджені, ОСОБА_1 отримала струс головного мозку та відкриту рану лобної частини голови.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, постанова Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.01.2023 є обов`язковою в частині встановлення факту скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.02.2022 у справі 201/16373/16-ц винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Сторони не оспорювали той факт, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а позивач отримала від страхової компанії винуватця ДТП страхове відшкодування, проте доказів цього у встановлений законом строк не надали, тому суд не може оцінювати вказані обставини, як встановлені.

Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до виписки епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №6062 [22] КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 23.11.2022 до 28.11.2022, анамнез: травма в ДТП пасажир, встановлено діагноз: струс головного мозку та відкрита рана інших ділянок голови, також зазначені оперативні втручання та проведене лікування.

При цьому, суд встановив, що медичні засоби, вказані у копіях фіскальних чеків від 28.11.2022, 19.12.2022, 20.12.2022, 17.02.2023, 11.05.2023 не відповідають призначенню медичних препаратів, які використовувалися у хірургічному відділенні КНП «Канівської багатопрофільної лікарні» при лікуванні травм потерпілої ОСОБА_1 , отриманих нею внаслідок ДТП та після цієї події. Відповідно до інформації щодо амбулаторної взаємодії від 08.05.2023, 12.06.2023 лікарем неврологом встановлені діагноз, скарги, лікування та діагностичний звіт, проте такі не пов`язуються із травмами, отриманими ОСОБА_1 , внаслідок ДТП 23.11.2022.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача щодо відшкодування відповідачем завданої матеріальної шкоди на лікування потерпілої внаслідок отриманих травм від ДТП.

Відповідно до ч.1-2 ст. 73 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не доведено належними, допустими доказами як розмір матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП, так і те, яка особа повинна відповідати за вимогами про стягнення матеріальної шкоди, а суд не може самостійно збирати відповідні докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_3 , а тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2014 р. при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під умислом потерпілого потрібно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

У ході судового розгляду встановлено, що дорожньо-транспортна пригоди, в результаті якої позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, трапилася з вини відповідача ОСОБА_3 . Причинний зв`язок між цими діями і шкодою, завданою потерпілій ушкодженням здоров`я та вина заподіювача доведена належними та допустимими доказами. Відтак з урахуванням вказаних положень законодавства позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем у порядку статті 1168 ЦК України.

Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позивачу беззаперечно завдано моральної шкоди, що полягала у стражданнях, які вона зазнала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в результаті ДТП, а також подальшому лікуванні.

Застосовуючи засади розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що завдана позивачу моральна шкода, спричинена правопорушенням, завдала їй як фізичного болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, так і вплинула на звичний спосіб її життя, оскільки була госпіталізована та перебувала на стаціонарному лікуванні.

При цьому суд зазначає, що порушення правил дорожнього руху самою ОСОБА_1 та водієм іншого транспортного засобу належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведені, а неправомірна поведінка потерпілого не може знімати відповідальності з особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені у ході розгляду справи, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на нематеріальний характер моральних страждань та відсутність чітких критеріїв майнового вираження душевного болю, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Як передбачено ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні представником відповідача адвокатом Гончаруком А.В. заявлено про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, представнику відповідача адвокату Гончаруку А.В. необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 133, 137, 141, 259, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 104,36 грн. (сто чотири гривні 36 копійок) на користь держави.

Представнику відповідача адвокату Гончарук Андрію Володимировичу встановити строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У разі неподання таких доказів заява про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу залишиться без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.12.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий Л . О . Колісник