ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-7197/11 Номер провадження 22-ц/814/1722/23Головуючий у 1-й інстанції Єрмак Н.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді - доповідача Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2021 року у справі за поданням Головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Габрієлової Наталії Юріївни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлова Наталія Юріївна звернулась до суду з поданням, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подання мотивовано тим, що у неї на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №50372911 з примусового виконання виконавчого листа №2-16897/11 від 09 червня 2011 року, виданого Московським районним судом міста Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 537 208,66 грн та виконавчого листа №2-7197/11 від 08 листопада 2012 року, виданого Московським районним судом міста Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 50 445,90 грн та 504,50 грн. Судові рішення не виконані.

Вказала, що у ході виконавчого провадження вживались заходи, пов?язані з розшуком майна боржника шляхом направлення запитів, та встановлено, що боржник офіційно не працевлаштований, рахунків не має, пенсію не отримує, рухоме майно у нього відсутнє. Зазначила, що станом на 31 грудня 2012 року боржнику на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_1 .

Просила визначити частку боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами на праві спільної сумісної власності, а саме квартири АДРЕСА_1 з метою подальшої реалізації для виконання рішення суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2021 року подання задоволено; визначено частку майна боржника ОСОБА_2 , яким він володіє спільно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , у розмірі 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити державному виконавцю у задоволенні його подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він та інші заінтересовані особи не були належним чином повідомлені про розгляд подання. У боржника є інше майно, на яке може бути звернуто стягнення - земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , про що державному виконавцю відомо, оскільки ще у 2012 році на це майно накладено арешт.

Також звертає увагу суду, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла одна зі співвласниць квартири - ОСОБА_4 , та звертатися до суду з позовом про виділ частки померлої особи мають її спадкоємці, а не державний виконавець.

04 січня 2022 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просив відмовити у її задоволенні. Вказав, що проживання заінтересованих осіб у Ізраїлі та неможливість для них отримувати процесуальні документи належним чином не підтверджується. Щодо земельної ділянки, яка нібито перебуває у власності боржника, то апелянтом не вказано її кадастрового номеру. Боржник та його родина свідомо ухиляються від співпраці з виконавчою службою, ігнорують виклики у судові засідання.

У доводах відзиву на апеляційну скаргу, поданого ОСОБА_5 посилається на те, що через те, що частка ОСОБА_2 у спільному майні не визначене ОСОБА_5 позбавлена можливості оформити спадкові права на частку у майні після померлої ОСОБА_4 . Просила ухвалу місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зведене виконавче провадження №50372911 з примусового виконання виконавчого листа 02-16897/10 від 09 червня 2011 року, виданого Московським районним судом міста Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 537 208,66 грн та виконавчого листа №2-7197/11 від 08 листопада 2012 року, виданого Московським районним судом міста Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 50 445,90 грн та 504,50 грн (а.с. 3-9 том 4).

Державним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника та здійснення примусового виконання виконавчих документів направлені запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Міністерства внутрішніх справ, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

3 наданих відповідей вбачається, що у боржника відсутні джерела доходу, рахунки у банківських установах; транспортних засобів за боржником не зареєстровано; інформацію про місце роботи не знайдено (а.с. 23-27 том 4).

З відповіді Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10 липня 2017 року № 8-20-0.23,061-478/126-17 на запит державного виконавця щодо надання інформації про наявність зареєстрованого права власності на земельну ділянку на ім?я ОСОБА_2 вбачається, що станом на 29 грудня 2012 року згідно Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або користування (оренди) на території Харківського району на ім?я ОСОБА_2 в Міськрайонному управлінні не обліковуються (а.с. 17-18 том 4).

Водночас, на підставі рішення Люботинської міської Ради народних депутатів від 16 січня 1996 року №104 ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0715 га на території Люботинської міської ради для будівництва житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 22 квітня 1996 року серія ХР - 025-07-039761 (а.с. 72 том 4).

Постановою державного виконавця від 14 лютого 2019 року накладено арешт на грошові кошти на рахунках боржника ОСОБА_2 (а.с. 21-22 том 4).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 березня 1998 року № НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , без визначення часток (а.с. 12 том 4).

Як вбачається з інформаційної довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 22 березня 2016 року за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 10 том 4).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 12 березня 2016 року вбачається, що 08 лютого та 09 лютого 2012 року постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , та 18 квітня 2012 року постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 - земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 100 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 71 том 4).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу. При цьому, визначення частки майна боржника у майні яким він володіє спільно з іншою особою, є адекватним ступенем втручання до його права та права інших осіб, а також узгоджується з положеннями національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення приватного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання судових рішень, тому є необхідність у визначені частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами.

Згідно з частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (стаття 443 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) вказано, що:

«Велика Палата Верховного Суду знов звертає увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження».

У справі, яка переглядається, встановивши, що частки боржника та членів його сім`ї в праві спільної власності на квартиру не визначені та в установленому законом порядку не зареєстровані, в зв`язку з чим задоволення подання приватного виконавця матиме наслідком припинення права власності одного виду (спільної сумісної) і виникнення права власності іншого виду (спільної часткової), яка стосується не тільки боржника, а й інших осіб (співвласників), апеляційний суд доходить висновку про наявність спору про право та необхідності вирішення порушеного виконавцем питання в позовному провадженні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла одна із співвласників квартири ОСОБА_4 . Місцевим судом вказана обставина врахована не була, а отже визначені місцевим судом в оскаржуваній ухвалі частки боржника та заінтересованих осіб у розмірі 1/5 частини кожному співвласнику не відповідають дійсності.

За наведених обставин, вимоги приватного виконавця не підлягають розгляду в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, а повинні розглядатися в порядку позовного провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2021 року скасувати, а подання Головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Габрієлової Наталії Юріївни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами в порядку ст.443 ЦПК України залишити без розгляду.

Разом з цим апеляційний суд роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 372, 374, 376, 381- 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Подання Головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Габрієлової Наталії Юріївни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак