Справа № 461/4110/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2443/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача на користь позивача 35 784 грн. 17 коп. заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , однак останній протягом періоду з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року послуги позивача з утримання згаданого будинку та прибудинкової території не оплачує, в результаті чого у нього утворилася заборгованість, яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 35 784 грн. 17 коп. заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, а також 2 481 грн. 00 коп. сплаченого судового збору (а.с. 75-79).

Вищезгадане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог «за безпідставністю», покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Стверджує, що «в матеріалах справи відсутні поштові повідомлення про направлення (відповідачу) позовної заяви і рішення суду».

Вважає, що суд зобов`язаний був зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 461/7749/20 за його позовом до ЛМКП «Айсберг», Львівської міської ради та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними бездіяльності згаданих відповідачів «у сфері надання послуг з утримання будинку-пам`ятки», яка на той час також перебувала в провадженні Галицького районного суду міста Львова.

Вважає неправомірним «тлумачення суддею» «фактично … здійсненої оплати комунальної послуги з «вивезення побутових відходів», як визнання ним боргу за ненадані послуги з утримання будинку і прибудинкової території, а тому вважає, що «оплата даної комунальної послуги не може бути підставою для переривання строку позовної давності при неоплаті житлової послуги з утримання будинку» та «наполягає на застосуванні трирічного строку давності».

Також апеляційна скарга ОСОБА_1 містить клопотання про «відтермінування розгляду даної скарги на 1,5-2 місяці» «у зв`язку з необхідністю подальшої реабілітації» (а.с. 84-91).

Крім цього, 18.09.2023 року апелянт подав до суду ще цілий ряд заяв, у яких просить суд апеляційний розгляд справи здійснювати з викликом сторін, витребувати у позивача докази надання останнім послуг з обслуговування будинку, призначити експертизу (на час проведення якої апеляційне провадження у справі зупинити), а також об`єднати дану справу в одне провадження з іншою справою, яка також перебуває у провадженні Львівського апеляційного суду (згаданою у апеляційній скарзі справою № 461/7749/20 за позовом ОСОБА_1 до ЛМКП «Айсберг», Львівської міської ради та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними бездіяльності згаданих відповідачів «у сфері надання послуг з утримання будинку-пам`ятки») (а.с. 142-143).

Ознайомившись з вищезгаданими апеляційною скаргою та заявами і клопотаннями апелянта, позивач 11.10.2023 року подав до суду Письмові пояснення стосовно апеляційної скарги, у яких просить всі вимоги, які містяться у апеляційній скарзі та згаданих заявах і клопотаннях апелянта, відхилити та залишити оскаржуване рішення без змін (а.с. 157-164).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2).

Частиною 1 статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою (глава 1 «Апеляційне провадження»).

А статтею 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 1), однак суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи може розглянути апеляційні скарги, зазначені в (зокрема) частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 3).

Перелік спорів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, міститься в частині 4 статті 274 ЦПК України. Зокрема, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 35 784 грн. 17 коп. заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 35 784 грн. 17 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 250 = 671 000, 00 грн).

У частині 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Тлумачення вищевказаних норм свідчить про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується судом апеляційної інстанції з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Дана справа не відноситься до категорії справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а необхідності у виклику учасників справи для надання особистих пояснень колегія суддів не вбачає. За наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи за участю учасників справи відсутні, а тому дане клопотання до задоволення не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Матеріалами справи стверджується наступне.

З даним позовом до суду позивач звернувся 11.08.2022 року.

Як стверджується матеріалами справи та визнається самим відповідачем (апелянтом), про наявність позову ЛМКП «Айсберг» до нього відповідачу стало відомо щонайпізніше 16.11.2022 року (а.с. 24, 36).

Як свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 на розписці про ознайомлення з датою та часом судового засідання, 01.12.2022 року він особисто був у суді (а.с. 33), коли і подав до суду Клопотання про призначення перерви «орієнтовно на місяць часу» (а.с. 27), а також Заяви про відвід головуючого судді Радченко В.Є. (а.с. 29).

22.12.2022 року відповідач подав до суду Повторне клопотання про призначення перерви у провадженні справи «орієнтовно на місяць часу» (а.с. 37).

26.01.2023 року відповідач подав до суду чергове Повторне клопотання про призначення перерви у провадженні справи «орієнтовно на 1,5-2 місяці» (а.с. 45).

20.03.2023 року відповідач знову подав до суду чергове Повторне клопотання про відтермінування розгляду справи «орієнтовно на 5-6 місяців» (а.с. 59).

Оскаржуване рішення судом було ухваленим 25.05.2023 року, тобто через більш, як 6 (шість) місяців після того, як відповідачу стало відомо про позов ЛМКП «Айсберг» до нього, однак свого Відзиву на цей позов до суду він так і не подав.

Як вбачається зі змісту частини 3 статті 2 ЦПК України, неприпустимість зловживання процесуальними правами відноситься до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що:

-учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальним правами не допускається (частина 1);

-залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

o1) заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частина 2);

-суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (частина 4).

А Цивільним кодексом України встановлено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина 3 статті 13) і порушення цього положення може бути правовою підставою для відмови у захисті цивільного права та інтересу особи (частина 3 статті 16).

Як вбачається з вищенаведеного, цивільним та цивільно-процесуальним законодавством встановлено, що особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Як також стверджується матеріалами справи, звернувшись з відповідним клопотанням до суду 13.07.2023 року, ОСОБА_1 без жодних проблем на наступний день (14.07.2023 року) отримав копії рішення суду і позовної заяви (а.с. 82), що свідчить про надуманість доводів апелянта про нібито наявні «проблеми» з отриманням ним позовної заяви.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів доводи апеляційної скарги стосовно того, що «в матеріалах справи відсутні поштові повідомлення про направлення (відповідачу) позовної заяви і рішення суду», визнає такими, що не можуть прийматися до уваги.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками те, що відповідач (апелянт) є власником квартири АДРЕСА_1 , а відтак ця обставина доказуванню не підлягає.

Частиною 4 статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує, а статтею 322 ЦК України що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ЛМКП «Айсберг» просить стягнути з відповідача заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території «у розмірі 35 784 грн. 17 коп. за період з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року» (а.с. 4).

В той же час, у матеріалах справи відсутні докази, які можна було б визнати належними та допустимими, звернень відповідача у формі, що передбачена чинним законодавством, до позивача з приводу ненадання йому, як власнику квартири, послуг з утримання будинку та прибудинкової території, або надання цих послуг не у повному обсязі чи неналежної якості «за період з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року»: всі долучені відповідачем (апелянтом) до апеляційної скарги заяви, звернення, акт тощо датовані періодом до 01.01.2019 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у справі №461/7749/20 за позовом ОСОБА_1 до ЛМКП «Айсберг», Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та інших про визнання протиправними бездіяльності згаданих відповідачів (тобто у справі, яку ОСОБА_1 просив об`єднати в одне провадження з даною справою) апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а оскаржуване ним рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 177-180).

Таким чином, рішенням суду у цій цивільній справі, що набрало законної сили, у якій брали участь ті самі особи, що і у даній справі (зокрема апелянт ОСОБА_1 та ЛМКП «Айсберг»), встановлено безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ЛМКП «Айсберг» з приводу утримання останнім будинку АДРЕСА_2 , власником квартири у якому є ОСОБА_1 , а відтак ця обставина (у відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України) доказуванню не підлягає.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги з посиланням на наявність в провадженні суду іншої справи за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності (зокрема) ЛМКП «Айсберг» у питаннях утримання будинку АДРЕСА_2 до уваги прийматися не можуть.

Статтями 7 та 8 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначені права і обов`язки споживачів та виконавців комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово- комунальних послуг, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені відповідними договорами ( п.п. 1, 5 ст. 7 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договори про надання комунальних послуг.

Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністів України № 572 від 08.10.1992 року в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року № 45.

Таким чином власник квартири зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати їх.

Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

За вищенаведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що між відповідачем, як споживачем послуг, які надаються позивачем, та позивачем договір про надання послуг з утримання будинку, у якому знаходиться належна на праві власності відповідачу квартира, та прибудинкової території не укладався, до уваги також прийматися не можуть.

Задоволення позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що «відповідно до Відомості про нарахування та оплату послуг утримання будинку та прибудинкової території мешканця ОСОБА_1 , наявна заборгованість за період з січня 2019 року по червень 2022 року за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій становила в розмірі 35784 гривень 17 копійок».

Вищенаведені висновки не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених нею вимог.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ЛМКП «Айсберг» просить стягнути з відповідача заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території «у розмірі 35 784 грн. 17 коп. за період з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року» (а.с. 4).

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, долученого позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, «за період з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року» позивачем відповідачу насправді було нараховано 20 277 грн. 29 коп. (а не 35 784 грн. 17 коп.), оскільки заборгованість у розмірі 18 108 грн. 59 коп. вже існувала станом на 01.01.2019 року, а відтак знаходиться за межами заявлених позивачем позовних вимог (а.с. 6).

Крім цього, як вбачається з вищезгаданого розрахунку заборгованості, з нарахованих «за період з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року» 20 277 грн. 29 коп. відповідач сплатив 2 601 грн. 71 коп., а відтак до стягнення з відповідача за згаданий період підлягає лише 17 675 грн. 58 коп. (20 277 грн. 29 коп. - 2 601 грн. 71 коп.).

Як також стверджується матеріалами справи, станом на день ухвалення судом оскаржуваного рішення (25.05.2023 року) ОСОБА_1 вже було визнано особою з інвалідністю другої групи загального захворювання безтерміново (а.с. 134), а відтак у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» він є особою звільненою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях і стягнення з нього оскаржуваним рішенням на користь позивача сплаченого останнім судового збору за подання позовної заяви є неправомірним.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

За подачу позовної заяви позивач сплатив 2 481 грн. судового збору (а.с. 5).

За підсумками апеляційного розгляду справи колегія суддів прийшла до висновку про те, що позов підлягає до задоволення лише частково, а саме у розмірі 17 675 грн. 58 коп., що становить 49,4 %від позовних вимог ЛМКП.

З урахуванням вищенаведених розрахунків позивачу підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 225 грн. 49 коп. сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви (49,4 % від 2 481 грн.).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 35 784 грн. 17 коп. заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 35 784 грн. 17 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 35 784 грн. 17 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 травня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 17 675 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 58 коп. заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2019 року по 30.06.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Сплачений Львівським міським комунальним підприємством по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» судовий збір за подання позовної заяви частково, а саме у розмірі 1 225 (одна тисяча двісті двадцять п`ять) грн. 49 коп., компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.