Справа № 587/3127/23
29 грудня 2023 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, якому просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з ОСОБА_4 , який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12.06.2023 розірвано, він має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина проживає разом з ним в м. Суми у квартирі, належній його батькам. Зазначає, що спільне проживання сина разом із матір`ю зашкодить дитині, оскільки у неї відсутні сформовані навички відповідального батьківства, вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини із самого народження, а протягом двох останніх років жодного дня не жила з сином, не доглядала його та жодного разу не з`явилася у закладі дошкільної освіти, який відвідує син. З 2004 року відповідач перебуває на обліку у лікаря-психіатра, має діагноз шизофренія (F 20.0), а тому він хвилюється за фізичний та психологічний стан дитини, вважає подальше спілкування сина з матір`ю є загрозою для його психологічного розвитку. Він, як батько, повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування за сином, готовий взяти на себе обов`язок і відповідальність самостійного утримання та виховання дитини, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, він є офіційно працевлаштованим та має достатній заробіток, а також вільний час для проведення часу з сином.
У судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, проти позовних вимог не заперечує, просить їх задовольнити.
Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позов підтримують.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11,12-13).
На даний час малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Відповідач зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 30 зв.б.).
Згідно медичної довідки КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради №285 від 17.05.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом F 20.0 (а.с. 19).
Як вбачається з довідки Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 39 «Теремок» м. Суми, Сумської області №01-60/131 від 18.10.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вихованцем закладу, мати ОСОБА_2 за час перебування дитини в навчальному закладі не з`являлася, батьківські збори не відвідувала (а.с. 18).
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з січня 2020 року працює на посаді продавця продовольчих товарів в маркеті «Кошик», зарекомендував себе як відповідальний працівник, не має дисциплінарних стягнень, не конфліктний, взаємовідносини в колективі добрі, зауважень до трудової дисципліни немає (а.с. 14).
Згідно ч. 7-8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, представником було обстежено умови проживання ОСОБА_6 , який проживає разом з батьком ОСОБА_1 в трикімнатній квартирі по АДРЕСА_1 . У квартирі чисто, охайно складені речі, достатня кількість меблів та побутової техніки. У ОСОБА_5 наявна окрема кімната облаштована всім необхідним. Дитина має в достатній кількості одяг, взуття, предмети першої необхідності, іграшки. ОСОБА_5 відвідує ясла-садок № 39 «Теремок». Батько не чинить жодних перешкод у спілкуванні матері та сина. ОСОБА_1 офіційно працює продавцем, має постійний дохід, тому має можливість утримувати та виховувати сина самостійно. Представником також було проведено бесіду з ОСОБА_2 , яка повідомила, що вона не заперечує, щоб її син проживав з батьком. Вона з сином постійно спілкується, приймає участь у його вихованні. Родина дійшла згоди також у матеріальному питанні щодо утримання дитини. У зв`язку з тим, що спір між батьками відсутній, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради просить прийняти рішення по справі на розсуд суду (а.с. 56).
Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин.
Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі №185/6994/15-ц.
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із батьком ОСОБА_1 , який опікується ним, займається його вихованням та розвитком. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом встановлено не було.
Враховуючи зазначене, а також вимоги чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з батьком. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 7, 142, 160, 161 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.М. Гончаренко