ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 509/2978/16

Апеляційне провадження № 22ц/813/10/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Трофименка О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гандзія Д.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

17 серпня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 314,8 кв.м і земельну ділянку, площею 0,12 га, за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2007 року, станом на 21 червня 2016 року, у розмірі 272 592,85 доларів США та 1483131,37 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту -172241,12 дол. США;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом - 100351,73 дол. США;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 498213,10 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 984918,27 грн.

Позивач просив суд встановити спосіб реалізації предметів іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну предметів іпотеки для подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року на підставі заяви ПАТ «УкрСиббанк» від 16 листопада 2016 року замінено первісну відповідачку ОСОБА_1 на належних відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , власників спірних предметів іпотечного нерухомого майна, за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 19 лютого 2016 року за реєстрами №№ 190,195, а ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позову, просили суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності для звернення до суду, пропущений позивачем без поважних причин.

У письмових поясненнях на позов відповідачі послались на те, що:

- якщо за судовим рішенням з відповідача стягнута кредитна заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого судового рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику;

- з грудня 2016 року позивачу відомо, що вказані об`єкти нерухомого майна належать ОСОБА_3 , тому позов заявлено не до належних відповідачів через те, що житловий будинок та земельна ділянка не належать ОСОБА_1 , а Кіліянови не є сторонами кредитного договору;

-19 лютого 2016 року на підставі договору купівлі - продажу, укладеного з ОСОБА_5 , вказане майно придбано ОСОБА_3 . На момент його придбання та на теперішній час іпотечного обтяження в Державному реєстру іпотек немає.

Відповідачі та третя особа ОСОБА_1 зазначили, що вступившим в законну силу рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року змінено рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року (справа № 501/5713/13-ц) з викладенням його резолютивної частини в редакції суду апеляційної інстанції, зі стягненням з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_6 заборгованісті за кредитним договором № 0 від 03 квітня 2007 року станом на 08 листопада 2013 року в розмірі 211482,70 доларів США, а саме:

- заборгованості за тілом кредиту 172241,12 доларів США,

- заборгованості за відсотками за користування кредитами 33921,15 доларів США;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у гривневому еквіваленті 14953,55 грн.;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками у гривневому еквіваленті 27572, 66 грн.

Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управляння юстиції в Одеської області 17 листопада 2017 року відкрив виконавче провадження.

Однак, за наявністю вказаного судового рішення першої інстанції від 15 жовтня 2015 року, яке набрало чинності, позивач самостійно, безпідставно збільшив суму кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 03 квітня 2007 року в даній справі № 509/2978/16, незважаючи на те, що банк має право лише на отримання сум за ст. 625 ЦК України (т.1 а.с. 3-18, 27-33, 210-216 , т.2 а.с. 129-136, 148-149).

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судове рішення від 15 жовтня 2015 року в редакції суду апеляційної інстанції від 30 серпня 2017 року у справі № 501/5713/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором № 0 від 03 квітня 2007 року станом на 08 листопада 2013 року в розмірі 211482,70 доларів США знаходилось на виконанні у виконавчій службі, що підтверджено постановою державного виконавця Чорноморського МВДВС ГТУЮ в Одеській області про відкриття виконавчого провадження від 17 листопада 2017 року та постановою державного виконавця від 17 листопада 2017 року про арешт майна та коштів.

Суд зазначив, що позивач в заявленому позові в даній справі, не визначив ціну (початкову) спірного предмету іпотеки та дійшов висновку: якщо за судовим рішенням в іншій справі з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого судового рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок всього майна, що належало боржникам.

Більш того, на думку суду, відповідачі Кіліянови не є сторонами кредитних зобов`язань за кредитним договором № 0 від 03 квітня 2007 року. Житловий будинок та земельна ділянка, на які просив звернути стягнення позивач були придбані ОСОБА_3 19 лютого 2016 року на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_5 . На момент придбання зазначеного майна та станом на день постановлення судом цього рішення іпотечного обмеження в Державному реєстрі іпотек не було, що підтверджено інформаційною довідкою з реєстру № 133869759 (т.1 а.с. 7-17, т.2 а.с. 86-94, 138-142, 158-166).

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

В апеляційній скарзі апелянт АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову.

Зокрема, апелянт, крім доводів, які містяться в позові, зазначив, що:

- висновок суду про те, що позивач не визначив початкову ціну іпотеки є помилковим, оскільки вартість предмету іпотеки вказана в пункті 1.1 розділу 1 іпотечного договору від 03 квітня 2007 року, яка склала за домовленістю сторін 1 720 138 грн.;

- за пунктом 1.1 договору іпотеки початкова ціна предмету іпотеки для його продажу з публічних торгів встановлена в пункті 1.1 цього договору або встановлюється за вимогою іпотекодержателя, визначається незалежним суб`єктами оціночної діяльності, призначеними іпотекодержателем;

- висновок суду, що відповідачі Кіліянови не є сторонами кредитних зобов`язань за кредитним договором №0 від 03 квітня 2007 року є неправильним. Житловий будинок та земельна ділянка, на які просив звернути стягнення позивач, були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у ОСОБА_7 за договорами купівлі-продажу від 19 лютого 2016 року, які раніше за договорами купівлі-продажу від 18 лютого 2014 року ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_1 (т. 1 а.с.89-103, 97-99).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_6 , про захист прав споживача, визнання недійсними договору кредитування, іпотеки та поруки.

Суд застосував наслідки неукладеності договору кредитування та визнав договір іпотеки від 03 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» і договір поруки від 03 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк», недійсними. В рішенні суд зазначив, що реєстраційна служба України (Овідіопольського району управління юстиції Одеської області) повинна зняти заборону відчуження об`єктів нерухомості, яка була накладена нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області 04 квітня 2007 року та мала внести до Єдиного реєстру нерухомого майна відомості про зняття заборон та арештів на об`єкти нерухомого майна, виключивши запис із реєстру іпотек 1941.

За заявою ПАТ «Укрсиббанк» про перегляд заочного рішення 05 вересня 2014 року Корольовський районний суд м. Житомира скасував вищевказане заочне рішення та призначив справу до розгляду на 06 жовтня 2014 року. 11 грудня 2014 року суд постановив ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 до АКІБ Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_6 , про визнання недійсними договору кредитування, іпотеки та поруки залишив без розгляду у зв`язку з неодноразової неявкою позивачки та її представника в судове засідання (т.1 а.с.21-23, т.5 а.с.174).

З огляду на те, що зазначене заочне рішення суду було скасовано, апелянт вважає, що воно не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. У разі скасування судового рішення про визнання договору іпотеки недійсним, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження; дія іпотеки підлягала відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпцію правомірності правочину, а договір іпотеки (права та обов`язки сторін) залишаються чинними з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстру іпотек (т.2 а.с.213-218).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі 27 листопада 2018 року повторили і доповнили доводи, що викладені в поясненнях на позов, пославшись на те, що:

- на момент придбання ОСОБА_3 , 19 лютого 2016 року, житлового будинку та земельної ділянки у ОСОБА_5 та на період подання відзиву на апеляційну скаргу іпотечного обтяження в Державному реєстрі іпотек не було, тому до ОСОБА_3 не могли перейти права та обов`язки іпотекодавця;

- позивач ПАТ «УкрСиббанк» безпідставно збільшив заборгованість за кредитним договором при наявності судового рішення про задоволення кредитної заборгованості;

- позивач пропустив строк позовної давності, оскільки прострочення зобов`язання виникло 03 листопада 2011 року, й саме з цієї дати розраховується позовна давність на звернення стягнення на предмет іпотеки, яка сплила 03 листопада 2014 року; з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду лише 17 серпня 2016 року;

- сплив позовної давності про застосування якої заявили відповідачі, є підставою для відмови у позові;

- апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження (т.3 а.с.42-48).

На стадії розгляду справи в суді апеляційній інстанції суд залучив до участі у справі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , правонаступників відповідача ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3 а.с. 210-211).

Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 20 грудня 2022 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

АТ «Укрсиббанк» подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з встановленням Україні воєнного стану.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин відкладення розгляду справи, залишивши без задоволення клопотання банку про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на таке.

За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст.12-2 Закону). Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст.26 Закону).

Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості позивача прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні, але позивач не зазначив жодної такої обставини.

Позивач, будучі обізнаним про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, не виявив бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, чим проявив пасивну процесуальну поведінку.

Колегією суддів враховано:

- перебування справи в провадженні апеляційного суду з листопада 2018 року;

- відсутність уклопотанні банкувід 19 грудня 2022 року про відкладення розгляду справи, які додаткові докази він має намір надати суду апеляційної інстанції, окрім зазначених в апеляційній скарзі;

- неодноразове подання сторонами, у тому числі банком, клопотань про відкладення розгляду справи, а також відкладення розгляду цієї справи з урахуванням часу для мирного врегулювання даного спору (т.4 а.с.79-81,82-85 проект мирової угоди).

- положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Враховуючи наведене, з метою дотримання строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 20 грудня 2022 року у відсутності позивача, належним чином повідомленого про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

В судове засідання сторони не з`явились.

Відповідно до положень, що містяться в частинах 4,5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи є дата складання повного судового рішення.

Оскільки сторони не прийняли участь у судовому засіданні 20 грудня 2022 року, датою ухвалення судового рішення є дата його повного складання, а саме: 06 січня 2023 року.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини встановлені судом, мотиви із яких виходить суд апеляційний інстанції та застосовує норми права

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство«УкрСиббанк», яке в подальшому змінило найменування на акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США (пункт 1.1), який зобов`язалася сплачувати ануїтетними платіжами у розмірі 2466 доларів США щомісячно (пункт 1.2.2) з урахуванням сплати процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (пункт 1.3.1) згідно з графіком платежів та визначенням сукупної вартості кредиту (додаток № 1).

Днем сплати ануїтетного платежу є 03 число кожного календарного місяця строку кредитування.

За змістом пункту 1.2.2 цього договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 03 квітня 2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі, зокрема вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.6 кредитного договору від 03 квітня 2007 року позичальниця зобов`язалась: погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір яких встановлений згідно з пунктом 1.2.2; достроково повернути суму кредиту та сплатити проценти у випадках, встановлених, у тому числі й пунктами 5.3, 5.5 цього договору та/або порушень істотних умов договору та застосування банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 цього договору.

У випадку несплати позичальницею чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день більше ніж на один місяць, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього договору (пункти 5.3, 5.5 кредитного договору від 03 квітня 2007 року).

Розділом 12 договору визначено, що у випадку настання обставин, визначених, зокрема й пунктах 5.3, 5.5 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, необхідно вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) у результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомлення про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на АТ «УкрСиббанк», 03 квітня 2007 року укладені два договори:

з ОСОБА_6 - договір поруки № 106092, згідно умов якого ОСОБА_6 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникли з умов кредитного договору;

з ОСОБА_1 - нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого остання в забезпечення повернення отриманого нею кредиту, передала банку в іпотеку: земельну ділянку, площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку у іпотекодавця виникне в майбутньому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.04.2007 року та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 102 кв.м., які належали ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року (т.1 а.с.7-17).

За правилами статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

В договорі іпотеки від 03 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», яке в подальшому змінило найменування на АТ «УкрСиббанк», сторони також зазначили, що, у випадку невиконання позичальником положень кредитного договору № 0 від 03 квітня 2007 року іпотекодержатель, має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

Відповідно до положень статті 589 ЦК України та положень, що містяться в частині першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 порушила умови виконання кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 21 червня 2016 року позивач визначив заборгованість за кредитом у розмірі 272 592,85 доларів США та 1 483 131,37 грн., із яких:

- 172241,12 доларів США - заборгованість за тілом кредиту;

- 100351,73 доларів США - заборгованість за відсоткам за користування кредитом;

- 498213,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 984918,27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Відповідачі та третя особа ОСОБА_1 не спростовували існування заборгованості за кредитним договором, тому, розглядаючи апеляційну скаргу в межах предмету доказування, та, виходячи із принципу диспозитивності, суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути стягнення на предмет іпотеки, враховуючи, що перед подачею позову до суду позивач направив боржникам повідомлення (вимогу) від 21 червня 2016 року про дострокове повернення суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, в якому звернув увагу на те, що у зв`язку з порушенням боржниками зобов`язань, забезпечених іпотекою, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку (т.1 а.с.3-18, а.с.27-33).

Щодо ствердження відповідачів про те, що на період придбання Кіліяновими житлового будинку та земельної ділянки 19 лютого 2016 року, не було іпотечного обтяження в Державному реєстру іпотек, та вони не були сторонами кредитних правовідносин, то слід звернути увагу на таке.

В заочному рішенні від 01 листопада 2013 року у справі № 296/9328/13-ц, яке постановлено Корольовським районним судом м. Житомира, суд застосував наслідки неукладеності договору кредитування та визнав договори іпотеки та поруки від 03 квітня 2007 року, укладеними між ОСОБА_1 та АКІБ «Уксиббанк» і між ОСОБА_6 та АКІБ «Уксиббанк», недійсними, зобов`язавши службу Одвідіопольського районного управління юстиції Одеської області зняти заборону відчуження об`єктів нерухомості зі внесенням до Єдиного реєстру нерухомого майна відомості про зняття заборони та арештів та виключенням запису із Державного реєстру іпотек.

В подальшому, а саме: 05 вересня 2014 року, той же суд скасував своє заочне рішення від 01 листопада 2013 року , а 11 грудня 2014 року постановив ухвалу про залишення позову без розгляду ОСОБА_1 про визнання недійсними договору кредитування, іпотеки та поруки, у зв`язку з неодноразовою неявкою позивачки у судове засідання (а.с.21-23 т.5).

Скориставшись зазначеним заочним рішенням для отримання бажаного результату - зняття заборони із Державного реєстру іпотек на житловий будинок та земельну ділянку , що і було здійснено ОСОБА_1 , вона втратила зацікавленість до свого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу на обґрунтування відсутності відповідних заборон відповідачі, зокрема, зазначили, що на підставі заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 в 2013 році зняла іпотечне обтяження житлового будинку та земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про недійсність в даному випадку договору іпотеки, яке згодом скасовано, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір (права та обов`язки сторін та правонаступників) залишається чинними з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи врегульовано статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суді від 14 червня 2018 року у справі 523/7665/14-ц.

Тому доводи відповідачів, що вони не є належними відповідачами, до уваги не приймаються.

Щодо доводів відповідачів про самостійне, безпідставне збільшення заборгованості за кредитним договором при наявності чинного судового рішення про задоволення кредитної заборгованості.

Відповідачі зазначили, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, в редакції апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року, яке набрало чинності, припинуто нарахування відсотків та пені за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 квітня 2007 року, тому позивач не має право самостійно змінювати суму грошових коштів, що підлягає стягненню, так само, як і не має право на нарахування відсотків та пені за кредитним договором.

Аналізуючи це ствердження, колегія судів звертає увагу на наступне.

17 листопада 2017 року постановою державного виконавця Чорноморського МВДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження та ухвалена постанова про арешт майна та коштів відповідачки ОСОБА_1 (т.2 а.с.86-94).

Судове рішення державним виконавцем не виконано.

27 листопада 2017 року Іллічівський міський суд Одеської області прийняв до свого провадження заяву ПАТ «Укрсиббанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі № 501/5713/13-ц.

13 квітня 2021 року суд першої інстанції постановив ухвалу, якою відмовив позивачу у задоволенні заяви. Зазначена ухвала суду набрала чинності.

У зв`язку з недопуском до суду зазначеної заяви позивача, рішення суду першої інстанції від 15 жовтня 2015 року в редакції суду апеляційної інстанції від 30 серпня 2017 року про солідарне стягнення з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором, залишилось невиконаним.

Беручи до уваги, що право вибору способу захисту порушеного права, зокрема, звернення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя, позивач звернувся до суду з таким позовом 17 серпня 2017 року, тобто, до 30 серпня 2017 року, коли рішення Іллічівського міського суду Одеської області в редакції апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не було чинним, тому воно правових наслідків для постановлення судового рішення у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки не породжує.

Більш того, це рішення не виконав державний виконавець, й суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17).

Позов у даній справі № 509/2978/16 заявлений в межах дії строку кредитного договору від 03 квітня 2007 року до 03 квітня 2022 року та в межах дії зобов`язань за договором іпотеки від 03 квітня 2007 року до 03 квітня 2022 року.

Заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2007 року станом на 21 червня 2016 року (вимога направлена боржникам у той же день за номером 242/30-5/5277) визначена в межах загальної позовної давності за основним зобов`язанням та відсотками (ст.ст. 1050, 1048 ЦК України) та пеня - за правилами ч.2 ст.258 ЦК України (т.1 а.с.18, 27-33).

З урахуванням викладеного, доводи відповідачів про самостійне, безпідставне збільшення заборгованості за кредитним договором при наявності чинного судового рішення про задоволення кредитної заборгованості, не заслуговують на увагу.

Щодо позовної давності та спливу позовної давності

Велика Палата Верховного Суду у своєї постанові від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц зробила правовий висновок про те, що у ЦК України та Законі України «Про іпотеку» відсутня така підстава для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням, а також звернула увагу на те, що пункт 7 абзацу другого частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачає заборони та не обмежує іпотекодержателя у праві в порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про іпотеку» й іпотечним договором, задовольнити вимоги щодо невиконаного зобов`язання за рахунок предмета іпотеки.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи відповідачів про відсутність у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки та спливу позовної давності, є помилковими.

Пропуск строку на апеляційне оскарження

Вирішуючи питання про поновлення позивачу строку на апеляційне оскарження судового рішення першої інстанції від 14 серпня 2018 року, апеляційний суд Одеської області в ухвалі від 30 жовтня 2018 року зазначив, що оскаржене рішення суду ухвалене без участі позивача, яке позивач отримав 24 вересня 2018 року, апеляційну скаргу подав на пошту 11 жовтня 2018 року, тобто протягом 30 днів з дня отримання рішення.

Тому суд дійшов висновку, що право на поновлення строку на апеляційне оскарження у позивача наявне та постановив ухвалу про його поновлення.

Отже, доводи відповідачів про пропуск строку на апеляційне оскарження не обґрунтовані.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції та дають підстави для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції постановлене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо зупинення виконання рішення суду

На території України діє воєнний стан у зв'язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який ведений 24 лютого 2022 року та неодноразово продовжений, в тому числі Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05:30 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який затверджений Законом України № 2738-ХІ.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв'язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ VІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія ст.37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст. 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст. 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), ст.41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент ухвалення Одеським апеляційним судом судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, колегія суддів вважає необхідним зупинити виконання постанови Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотекина період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.

Щодо судового збору

За подачу до суду першої інстанції позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно акціонерним товариством «УкрСиббанк» сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн., за подачу апеляційної скарги 2067 грн., а всього 3445 грн. (т.1 а.с.2, т.2 а.с.219).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог, з огляду на правила, встановлені ч.1ст.141 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 1 148, 33 грн. (3445:3).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» частково задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року скасувати.

Позов акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , правонаступниками якого є - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа: ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 03 квітня 2007 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , правонаступниками якого є - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 перед акціонерним товариством «УкрСиббанк» в розмірі 272 592,85 доларів США доларів США, та 1 483 131,37 грн., з яких:

- 172241,12 доларів США - заборгованість за тілом кредиту;

-100351,73 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 498213,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 984918,27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками,

звернути стягнення на предмет іпотеки:

- житловий будинок, загальною площею 314,8 кв.м та земельну ділянку, площею 0,12 га, за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року;

- земельну ділянку, загальною площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 102 кв.м., кадастровий номер :02003:0266, що належала ОСОБА_1 на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 672469 та договору купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року,

шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зупинити виконання постанови Одеського апеляційного суду на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ); ОСОБА_9 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місце знаходження м.Київ, вул.Андріївська, 2/12, ) судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі по 1148 (одна тисяча сто сорок вісім) грн. 33 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: