Справа № 125/1074/21
Провадження № 22-ц/801/91/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 рокуСправа № 125/1074/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А.В., Сеник Н.А., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мартинюка Ярослава Станіславовича на рішення Барського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди, мотивуючи тим, що 10.07.2020 він уклав договір оренди землі з ОСОБА_2 і 28.04.2021 звернувся до державного реєстратора з метою державної реєстрації права оренди земельної ділянки, однак державним реєстратором йому було повідомлено, що право оренди на вказану земельну ділянку зареєстровано 19.01.2021 за ФОП « ОСОБА_3 » на підставі договору оренди землі № 9 від 15.09.2020, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вважає, що ОСОБА_2 недобросовісно, в односторонньому порядку, відмовилася від виконання умов раніше укладеного договору оренди земельної ділянки із ним та повторно передала належну їй земельну ділянку в оренду ФОП ОСОБА_3 . Оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним.

З урахуванням викладеного, просив визнати недійсним договір оренди землі № 9 від 15.09.2020 укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0009 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 40242103 від 19.01.2021 про проведену державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі №9 від 15.09.2020.

В жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що лише 20.12.2020 був розірваний договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0009, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Барвінок», а тому ОСОБА_2 не могла 10.07.2020 укладати договір оренди землі з ОСОБА_1 . Вважає договір оренди землі від 10.07.2020 не укладеним та таким, що не розпочав свою дію. А тому просить суд визнати недійсним договір оренди землі без номера від 10.07.2020, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди відмовлено повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки №9 від 15.09.2020, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину серії І-1628 від 21.11.2013, належить земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області, площею 3,5632 га з кадастровим номером: :02:001:0009.

Вказана земельна ділянка з кадастровим номером: :02:001:0009 була передана в оренду ФОП ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі № 9 від 15.09.2020, укладеного між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ФОП ОСОБА_3 , як орендарем. Договір оренди укладено строком на 7 (сім) років.

Право оренди ФОП ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:001:0009 за вказаним договором від 15.09.2020 було зареєстровано в Державному реєстрі 19.01.2021, номер запису 40242103.

Згідно договору оренди землі без номера від 10.07.2020 ОСОБА_2 , як орендодавцем, передала в оренду ОСОБА_1 , як орендарю, земельну ділянку з кадастровим номером: :02:001:0009 строком на 49 років.

Право оренди земельної ділянки орендаря ОСОБА_1 за вказаним договором б/н від 10.07.2020 в Державному реєстрі не зареєстроване.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів укладення договору оренди землі без номера від 10.07.2020 між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ним, як орендарем, щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0009. Такий договір не зареєстрований у Державному реєстрі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України та статті 18 Закону України «Про оренду землі» є саме його державна реєстрація.

У постановах від 18 грудня 2013 року у справі № 1106/2791/2012 (провадження № 6-127цс13), від 07 червня 2017 року у справі № 634/769/15-ц (провадження № 6-872цс17), від 18 січня 2017 року у справі № 532/129/16-ц (провадження № 6-2777цс16) Верховний Суд України звертав увагу на те, що договір оренди набирає чинності з моменту його державної реєстрації, тому в таких випадках моментом початку строку дії договору є саме набрання ним чинності.

У постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) Верховний Суд України зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. При цьому Верховний Суд України указав, що цивільні права та обов`язки за договором набуваються після його державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду підтримала зазначені висновки у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішення Барського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, та відповідно в тій частині набрало законної сили.

Так, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди землі б/н від 10.07.2020 є неукладеним, а відтак позивачем обраний неефективний спосіб захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Відтак судом першої інстанції встановлено та не оспорено в апеляційному порядку те, що договір оренди землі від 10.07.2020 року є неукладеним, оскільки не зареєстрований в передбаченому Законом порядку в Державному реєстрі.

Натомість договір оренди землі № 9 від 15.09.2020, який укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований у передбаченому Законом порядку в Державному реєстрі, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання вказаного правочину недійсним.

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мартинюка Я.С. слід залишити без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мартинюка Ярослава Станіславовича залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2023 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко