Справа 206/3929/23
Провадження 2/206/1116/23
14 грудня 2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Глущенко Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,
24 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на усе належне їй майно, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на частину вищезазначеної квартири. У подальшому, згідно Договору дарування частини квартири від 06.05.2005 року, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 частину квартири. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2022 року, спадкоємицею майна гр. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її онука ОСОБА_6 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з частки квартири АДРЕСА_2 . У подальшому, згідно договору дарування частини квартири від 19.09.2022 року, ОСОБА_6 подарувала позивачу належну їй на праві особистої приватної власності частину квартири. ОСОБА_2 з часу смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про право на спадщину на частку квартири не отримав. Позивач на даний час проживає у квартирі один, добросовісно, фактично користується усією квартирою, крім нього в ній ніхто не проживає, здійснює догляд за нею, фактично її утримує, як до цього утримували і попередні власники, сплачує комунальні послуги. ОСОБА_2 жодного дня у спірній квартирі не проживав, ніколи не цікавився спадковим майном. У зв`язку із не оформленням відповідачем належним чином права власності на частку квартири позивач позбавлений можливості вирішити спір у позасудовому порядку.
Враховуючи вказані обставини, позивач, з урахуванням останніх уточнень від 22.09.2023 року, просить суд припинити право ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири та стягнути з нього на користь відповідача грошові кошти в сумі 35 032,50 грн., в рахунок компенсації вартості 1/2 частки квартири.
Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року позовну заяву було залишено без руху із визначенням позивачу строку для усунення недоліків, викладених в ухвалі суду.
Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року по даній цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження та витребувано з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області належним чином завірену копію спадкової справи заведену Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, а в подальшому надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, зокрема і через оголошення на сайті, про поважні причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після її смерті відкрилася спадщина на усе належне їй майно, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийняв спадщину, як такий, що проживав разом із померлою.
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 07 жовтня 2003 року, серії НОМЕР_1 , зареєстровано в реєстрі за №2-2619, ОСОБА_4 належить частина квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.08.2022 року.
З копії договору дарування частини квартири від 06.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 507, вбачається, що ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 частину квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2005 року, номер витягу: 7427715.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., зареєстрованого в реєстрі за №1013, спадкоємицею майна гр. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м..
Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.08.2022 року.
Як вбачається з копії договору дарування частини квартири від 19.09.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білецькою В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 876, ОСОБА_6 подарувала позивачу належну їй на праві особистої приватної власності частину квартири АДРЕСА_2 .
Судом також було досліджено копію спадкової справи № 500/02, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до цього часу свідоцтво про право на спадщину не отримав.
Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Кабінет оцінки «Новатор», оціночна (ринкова) вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , складає 70 065 грн. Вартість частини квартири складає 35 032,50 грн.
Відповідно до ст.1220 ЦК України, відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
За ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України та у відповідності до приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р., правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Зміст права власності саме і складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняв юридичне існування майна.
Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
У відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.
Зі змісту практики Верховного Суду випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу належить 1/2 частини спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В той же час, відповідач до цього часу не отримав свідоцтво про право на спадщину, а саме 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що спільне володіння й користування спірною квартирою є неможливим, оскільки відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує комунальні послуги, інтересу до квартири не проявляє, не займається ремонтними роботами та не компенсує у подальшому витрати, що несе позивач, як співвласник.
Таким чином, суд приходить до переконання, що дійсно існують підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні за позовом іншого співвласника (ч. 1 ст. 365 ЦК України), оскільки спільне володіння й користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , сторонами є неможливим, оскільки частка, що належить відповідачу не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим, а саме припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки він не проживає у даній квартирі та не користується нею, жодного інтересу до свого майна не проявляв з 2002 року.
Відповідач в судові засідання не з`являвся, заперечень щодо припинення його частки у майні, або щодо розміру грошової компенсації суду не надав.
В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області грошові кошти у сумі 35 032,50 грн., а тому зазначена сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Аналізуючи фактично встановленні в судовому засіданні обставини справи, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 35 032,50 грн., в рахунок компенсації вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений нею судовий збір у сумі 1073,60 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук