Справа № 364/47/23
Провадження № 2/364/56/23
У х в а л а

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

02.02.2023 , суддя Володарського районного суду Київської області Моргун Г. Л.,

ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , № тел. : НОМЕР_2 )

до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , № тел.: НОМЕР_4 )

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

30.01.2023 позивачка звернулася до суду з названим позовом. Ознайомившись з матеріалами справи, суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Слід звернути увагу позивача, що позовна заява - це нормативний документ певної форми, що пред`являється позивачем до суду в установленому законом порядку. Такий документ завжди містить вимогу позивача про захист своїх інтересів чи прав. Якщо говорити іншими словами, позов - це звернення до суду, з проханням захистити гарантовані законом інтереси, що були порушені. Як і інші документи, позовна заява має певну форму та структуру, в протилежному випадку, провадження по справі не може бути відкрито.

Так, відповідно до ст. 175 ч. 3 п. 4 та п. 5 зазначають, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, зокрема: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Наразі позивачкою зміст позовної заяви викладено формально, вбачається, що обставини в обґрунтування позовних вимог викладено не чітко, доказів в обґрунтування обставин не надано, як і не наведено підстав, з якими законодавець пов`язує можливість звільнення особи від доказування. Так у позові зазначено, що подружжя проживає окремо, однак у матеріалах справи відсутні докази, де б містилася інформація, що позивачка постійно проживає окремо від відповідача та відсутня дата (період) з якого саме часу. У позовній заяві позивачка відзначила, що у подружжя за час шлюбу народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю, але відсутні докази на ствердження цього факту.

Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 , зокрема зазначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитині-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя (п. 10).

ОСОБА_1 причиною розірвання шлюбу вказує «те, що кожен має діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, різне відношення до сім`ї та різні інтереси» наразі таке визначення є формальним, а отже позбавляє суд встановити фактичну причину такого звернення до суду. При цьому позивачка вказує, що розірвання шлюбу відповідає її інтересам в той же час не вказує чи зачіпає інтереси дитини, як моральні так і матеріальні.

Що стосується саме дати припинення сімейно-шлюбних відносин, відповідно до вимог пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнає збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.

Окрім того цивільні справи категорії про розірвання шлюбу відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України розглядаються у спрощеному позовному провадженні тобто за наявними матеріалами справи. Отже суд позбавлений можливості у судовому засіданні з`ясувати ті чи інші обставини справи.

Позивачка зобов`язана додати до позовної заяви всі наявні в неї докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів), про що зазначено в ч. 5 ст. 177 ЦПК України.

Всупереч наведеному викладене у позові зводиться до цитування норм ЦПК та СК України в той час як захист та відновлення прав відбувається не автоматично, а виключно за зверненням особи, до якого нормами процесуального права висуваються певні вимоги. Так, принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Цивільним кодексом випадках.

Таким чином, приходжу висновку, що недотримання позивачкою обов`язкових вимог до змісту позовної заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч.2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позивачу усуваючи недоліки потрібно:

- зазначити причини звернення до суду : повно та всебічно викласти фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, при цьому вказати дату припинення сімейно-шлюбних відносин;

- викласти інформацію щодо неповнолітньої дитини,

- надати акт обстеження фактичного місця проживання позивача (відмінне від відповідача), з зазначенням інформації щодо місця проживання дитини.

З метою економії процесуального часу, позивачу пропонується визначитися із остаточним змістом позовних вимог та чітко і обґрунтовано викласти обставини, умови за яких суд матиме можливість встановити, що дійсно подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини; зазначити дату (період) з якої подружжя припинили сімейно -шлюбні відносини, з якого часу проживають окремо чи можливо разом, але формально тощо. Варто також зазначити, обставини, передбачені ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України.

Слід зауважити, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно з практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

При цьому враховую позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, пункту 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuzv. Poland" N 28249/95).

З огляду на встановлені обставини та наведені вимоги закону, подану позовну заяву слід залишати без руху та надати позивачці строк для усунення виявлених недоліків. Роз`яснити положення ч. 3 ст. 185 ЦПК України, за якими в разі, якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Керуючись ст. ст. 185, 260-261 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Повідомити позивачку про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачці положення ч. 3 ст. 185 ЦПК України, за якими в разі, якщо позивачка не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачці.

Копію ухвали направити позивачці не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Г. Л. Моргун