ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1873/21Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/106/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року про забезпечення позову в справі №607/1873/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю БУДГРАНДСІТІ, державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Бурка Сергія Івановича про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСКЛЮЗИВБУД ПЛЮС, ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області, ОСОБА_5 , приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_6 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ТОВ БУДГРАНДСІТІ, державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Бурка С.І. про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати за ним в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, право власності на: 1/2 частину будівлі, медичного закладу (лікувально-діагностичного відділення з аптекою) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); 1/2 частину нежитлового приміщення, медичного закладу (лікувально-діагностичного відділення з аптекою) за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); 3/8 частин квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); 7/200 частин приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна: 17266591); 1/4 частину будівлі аптеки з офісним приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна: 27418530).

ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6 , ТОВ ЕКСКЛЮЗИВБУД ПЛЮС, ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області, ОСОБА_5 , приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. про поділ спільного майна подружжя, в якому просила:1) визнати недійсним правочин з відчуження ОСОБА_7 автомобіля Maserati Levante 3.0D Q4 АТ, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 на підставі довідки-рахунку; 2) скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль Maserati Levante 3.0D Q4 АТ, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснену за ОСОБА_4 12 травня 2020 року; 3) визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ автомобіля Maserati Levante 3.0D Q4 АТ, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , вартістю 1 872 709, 71 (один мільйон вісімсот сімдесят два сімсот дев`ять гривень 71 коп), що становить вартість 910 354, 85 грн (дев`ятсот десять тисяч гривень триста п`ятдесят чотири гривні 85 коп.); 4) В порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 : - 1/2 від загальної суми грошових коштів у розмірі 15 840 000 (п`ятнадцять мільйонів вісімсот сорок тисяч) гривень отриманої від продажу спільного майна подружжя, а саме: 1/2 частки нежитлового приміщення, торгівельних приміщень площею 343 кв.м за адресою: АДРЕСА_6 та 1/2 частки нежитлового приміщення, торгівельних приміщень площею 496,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_7 , що складає в загальному 7 920 000 (сім мільйонів дев`ятсот двадцять) гривень; 5) визнати недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_9 як вкладу до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКОЛЮЗИВБУД ПЛЮС» () 1/2 частини будівлі, адміністративного будинку по АДРЕСА_8 , загальною площею 1154,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); 6) скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСКЛЮЗИВБУД ПЛЮС» () на 1/2 частини будівлі, адміністративного будинку по АДРЕСА_8 , загальною площею 1154,8 кв.м в Державному реєстрі речових прав на нерухоме (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, запис про право власності: 36272141, приватний нотаріус Жовнір Іван Теодорович, Тернопільський міський нотаріальний округ, Тернопільська обл., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 51988021 від 15.04.2020) шляхом проведення державної реєстрації припинення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСКЛЮЗИВБУД ПЛЮС» () на 1/2 частини будівлі, адміністративного будинку по АДРЕСА_8 , загальною площею 1154,8 кв.м в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); 7) в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частини будівлі, адміністративного будинку по АДРЕСА_8 , загальною площею 1154,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), вартістю 30 313 500 (тридцять мільйонів триста тринадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Варода П.Б. звернувся в суд із заявою про забезпечення зустрічного позову, в якій просив: 1) накласти арешт на будівлю, адміністративний будинок, загальною площею 1154,8 кв.м, за адресою АДРЕСА_8 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСКЛЮЗИВБУД ПЛЮС» (); 2) заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам та іншим особам, яким делеговані повноваження на здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, включаючи реєстрацію зміни власника, зміни площі, поділу, реєстрацію іпотеки та інших обтяжень відносно будівлі, адміністративного будинку, загальною площею 1154,8 кв.м, за адресою АДРЕСА_8 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСКЛЮЗИВБУД ПЛЮС» (); 3) накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме на: -1/3 частину нежитлового приміщення, загальною площею 143,6 кв.м, за адресою АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); - однокімнатну квартиру, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 17,2 кв.м, за адресою АДРЕСА_10 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); - житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 36,5 кв.м, за адресою АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); - земельну ділянку, площею 0,05 га, кадастровий номер :01:004:0145 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заяву обґрунтовував тим, що вищезазначене нерухоме майно належить ОСОБА_10 на праві приватної власності, загальна ринкова вартість якого становить 1 960 300 грн., відтак, з урахуванням заявлених вимог зустрічного позову на суму 7 920 000 грн., накладення арешту на вказане майно та зоборона вчиняти з ним будь-яких реєстраційних дій, у даному випадку, буде співмірнимим заявленим позовним вимогам та забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову, в той же час не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення прав позивача.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Вароди П.Б. задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вважає дану ухвалу незаконною, такою, що підлягає скасуванню через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зазначає, що позовна вимога, яка фактично полягає у стягненні грошової компенсації з позивача на користь відповідачки в сумі 7 920 000 грн. і стала підставою для забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, придбане ОСОБА_9 після розлучення і яке не є предметом спору. Крім цього, вказує на те, що згідно договорів-купівлі продажу та заяви ОСОБА_2 знала про відчуження такого нерухомого майна у 2018 році, оскільки надавала відповідну згоду, а з урахуванням того, що заява про зміну предмету зустрічного позову, у якій вперше викладена позовна вимога про стягнення з позивача грошової компенсації за відчуження 1/2 частки приміщень 2 та 3 по АДРЕСА_12 подана 28.06.2022, очевидним є те, що у задоволенні такої позовної вимоги буде відмовлено через закінчення строку позовної давності. Звертає увагу на те, що судом не наведено підстав, що свідчили б про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі незастосування такого заходу забезпечення позову.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Вароди П.Б. надійшов відзив, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд застосував вид забезпечення, який є співмірним із заявленими зустрічними позовними вимогами ОСОБА_2 , а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Матвіяс А. підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з мотивів викладених у ній. Додатково зазначив, що ОСОБА_6 заявив первісний позов, на спірне майно накладено арешт і воно може бути підставою для забезпечення виконання зобов`язань за зустрічним позовом.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Варода П. просив відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін. Додатково вказав, що дійсно майно продане під час шлюбу і виручені кошти були у ОСОБА_1 , однак після розірвання шлюбу ОСОБА_2 має право на половину цих коштів. Надання згоди на відчуження об`єктів не свідчить, що вона отримала половину цих коштів. Вартість майна до якого застосовано заходи забезпечення становить близько 2 млн. грн., а предметом спору є майже 8 млн. грн., що не забезпечує позову в повному обсязі. Вказав на те, що строк позовної давності не пропущено, так як шлюб розірвано у 2020 році і ОСОБА_6 не заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності. Об`єкти, на які ОСОБА_6 просить визнати право спільної сумісної власності, є особистою власністю ОСОБА_11 , що вона доводить у справі, тому накладення арешту на них не забезпечить виконання рішення суду. Звертає увагу, що внесення ОСОБА_9 об`єкту 1154 кв.м. до статутного капіталу ТОВ, свідчить про можливість відчуження майна і утруднення виконання можливого рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.

У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі №908/2382/21, вказано, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи вимоги зустрічного позову стосуються нерухомого майна і стягнення значної суми грошових коштів із позивача ОСОБА_1 , зокрема 7 920 000 грн.

Судом першої інстанції слушно враховано посилання ОСОБА_2 на те, що протилежною стороною у справі вчинялись дії щодо внесення спільного нерухомого майна до статуного капіталу товариств без її згоди, що призвело до порушення права власності на спільне майно подружжя, відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав вважати, що такі дії можуть вчинятись і в майбутньому.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Колегія суддів приходить до переконання про співмірність застосованих заходів забезпечення зустрічного позову заявленим позовним вимогам, з огляду на те, що вартість майна, що є предметом застосування забезпечення, значно менша вартості розміру заявлених позовних вимог.

Оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову судом вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, колегією суддів відхиляться доводи апелянта, які стосуються матеріально-правовових вимог, зокрема їх підставності чи безпідставності.

Право на мирне володіння майном, яке передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно закону, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В даному випадку втручання у право власності ОСОБА_1 у вигляді обмеження на відчуження майна здійснене згідно із законом і є пропорційним переслідуваній меті, оскільки здійснене для захисту прав і свобод ОСОБА_2 .. При цьому, ОСОБА_6 не позбавляється права володіння та користування даним майном.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2023 року.

Головуюча:

Судді: