Справа № 536/1152/23
Провадження № 2/536/523/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Пасєчнікової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович; приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович - про визнання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 35039, виданого 12.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнення за виконавчим написом,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані зокрема тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. відкрито виконавче провадження № 66945168 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 35039 від 12.05.2021 року.

30 травня 2023 року на адвокатський запит, на електронну адресу представника позивача від приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. надійшли запитувані докази, а саме: копія виконавчого напису приватного нотаріусу, копія кредитного договору та копія заяви про відкриття виконавчого провадження.

Позивачем вказано, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, з огляду на наступне.

З копії виконавчого напису приватного нотаріуса вбачається, що:

«Я, Остапенко Євген Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, на підставі статті 87 Закону України "Про нотаріат" та пункту: 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Пропоную стягнути з ОСОБА_1 (далі - Боржник), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі Стдгувач), ідентифікаційний код: 35234236, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, реквізити ІВАN НОМЕР_2 відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», код платника податків згідно з , відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №64-МІ від 11 березня 2021 року за Кредитним договором N 2073211 від 11.10.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Пропоную задовольнити вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«КРЕДИТ-КАШТАЛ» стягнути з , ОСОБА_1 за період з 10.03.2021 року по 10.05.2021 року включно, суму у розмірі:

- 4834.00 -заборгованість за тілом кредиту;

- 7112.15 - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками;

- 580.00 - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту.

У той же час, розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором перед ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Кредит-капітал" стягувачем не надано. Також залишається незрозумілим та безпідставним зазначення у виконавчому написі про те, що стягнення заборгованості проводиться за період з 10.03.2021 року по 10.05.2021 року, оскільки всі платежі за кредитним договором відбулися.

Докази направлення ОСОБА_1 вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а також отримання останньою такої вимоги, відсутні.

Крім того, кредитний договір, на основі якого вчинено виконавчий напис, і нотаріально не посвідчено, що виключає можливість стягнення за ним коштів у порядку виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, заборгованість, по якій видано виконавчий напис, є спірною, процедура посвідчення виконавчого напису порушеною.

З урахуванням вказаного, просила суд ухвалити рішення, яким:

-визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 35039, вчинений 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Кредит-капітал" заборгованості у розмірі 13456,15 грн. таким, що не підлягає виконанню;

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Кредит-капітал" на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти у сумі 4603,30 грн стягнених на основі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 35039, вчиненого 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Кредит-капітал" заборгованості у розмірі 13456,15 грн;

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Кредит-капітал" на користь ОСОБА_1 витрати на послуги правничої допомоги адвоката у розмірі 9000 грн та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Згідно матеріалів справи просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та відсутності представника та позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Правом на подачу відзиву, у встановлений законодавцем строк не скористався. Заяв про розгляд справи за їх присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України).

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. постановою від 24.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 66945168 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 35039 від 12.05.2021 року.

З дослідженого виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем встановлено, що ним передбачено стягнення з позивача ОСОБА_1 невиплачених в строк грошові кошти на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №64-МЛ від 11 березня 2021 року за Кредитним договором N 2073211 від 11.10.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Також у виконавчому написі вказано, що стягнення проводиться за період з 10 березня 2021 року по 10 травня 2021 року.

Сума заборгованості складається з: 4834.00 -заборгованість за тілом кредиту; 7112.15 - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 580.00 - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту.

З відповіді Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. № 407 від 30.05.2023 року, судом встановлено, що за виконавчим провадженням № 66945168 вже бло стягнуто кошти на загальну суму 4603,30 грн.

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Тобто з зазначеного суд вбачає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

З виконавчого напису № 35039 від 12.05.2021 року судом встановлено, що нотаріус провадить стягнення за період з 10 березня 2021 року по 10 травня 2021 року та посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, яким встановлено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості на підставі кредитного договору додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та внесено зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами», та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» відповідно до яких нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Отже, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять нотаріально посвідченого кредитного договору на підставі якого нотаріусом встановлено безспірність заборгованості та вчинено виконавчий напис, також відсутня виписка по рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості перед відповідачем, а лише наявний графік розрахунків (додаток № 1 до Кредитного договору № 2073211 від 11.10.2020 року складений ТОВ «Міолан»).

З зазначеного, суд вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» так як нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості.

Колегія суддів Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 року, по справі № 910/10374/17 дійшла висновку, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що нотаріусом не встановлено безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, суд приходить висновку, про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 35039 від 12.05.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

Водночас, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Оскільки по вказаній справі, суд дійшов висновку, що виконавчий напис, вчинений № 35039 від 12.05.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України, відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти.

Вказана позиція узгоджується з висновком колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, по аналогічній справі у постанові від 06.10.2021року, справа № 623/363/20.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.

Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно вказаного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави слід стягнути 1073,80 грн судового збору.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З матеріалів справи встановлено, що на обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем суду надано: договір № 25/05 про надання професійної правничої допомоги від 25 травня 2023 року; акт № 3 про прийняття-передачу наданих послуг від 04 червня 2023 року.

Відповідач надав суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яку обґрунтував зокрема тим, що посилався на низку рішень Верховного Суду, в яких вказано про необхідність надання детального опису виконаних робіт. Оскільки в даній справі таких доказів не надано, тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд, досліджуючи вказані обставини, приходить такого висновку.

Суд не погоджується з позицією відповідача про необхідність надання детального опису виконаних робіт, оскільки остання позиція ВП ВС висловлена у Постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказує, що «У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.»

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності; для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

З урахуванням вказаного та відсутності з боку відповідача обгрунтування неспівмірності витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вимога про стягення таких витрат підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 141, 258-259, 263-265, 273, 280, 352 ЦПК України, ст.ст. 49, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович; приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович - про визнання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 35039, виданого 12.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнення за виконавчим написом задовольнити.

Визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 35039, вчинений 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Кредит-капітал" заборгованості у розмірі 13456,15 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Кредит-капітал" на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти у сумі 4603,30 грн стягнутих на основі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 35039, вчиненого 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Кредит-капітал" на користь ОСОБА_1 витрати на послуги правничої допомоги адвоката у розмірі 9000 грн та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський