печерський районний суд міста києва
19 грудня 2023 року Печерський районний суд м. Києва
суддя Батрин О.В.
секретар судового засідання Звонарьова В.І.,
учасники справи
відповідач 1: ОСОБА_2
відповідач 2: ОСОБА_3
відповідач 3: малолітня ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2
відповідач 4: малолітня ОСОБА_5 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2
третя особа 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Олена Юріївна
третя особа 2: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення (встановлення розміру судових витрат),
До суду надійшла заява представника позивача - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення (встановлення розміру судових витрат) (т. 5 а.с. 150-153), відповідно до якої просив встановити та стягнути з відповідача ОСОБА_8 на користь позивача ОСОБА_9 судові витрати в загальному розмірі 5 505 321 грн. 09 коп., а саме:
1. попередні гонорари - 93 249 грн. 93 коп.;
2. гонорар за правову допомогу - 5 311 461 грн. 16 коп.;
3. адміністративні збори - 610 грн.;
4. витрати вилученої третьої особи - 100 000 грн.
Представник позивача зазначає, що позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи грошові кошти за отриману професійну правничу допомогу.
1. Зокрема, позивачем сплачено за попередні гонорари за юридичні послуги 2 550 доларів США, що еквівалентно 93 249 грн. 93 коп. за офіційним курсом Національного банку України (з розрахунку 1 долар США дорівнює 36,5686 грн.) станом на 04.09.2023 р.
2. Позивач має сплатити за надану правничу допомогу у зв`язку з судовим розглядом справи сплатити адвокатському бюро «Бірюк» гонорар, який становить 18% справедливої ринкової вартості всього майна (включаючи нерухоме майно та грошові кошти) в загальній грошовій сумі (до сплати податків та інших відрахувань), яке позивач успадковує в Україні, відповідно до п. 4.1 договору № 1 про надання правової допомоги від 1 липня 2019 р. та п. 2.1 додатку № 1 до цього договору від 1 липня 2019 р. Враховуючи, що за рішенням суду позивач успадкувала 3 квартири в м. Києві: кв. АДРЕСА_1 ; кв. АДРЕСА_2 ; кв. АДРЕСА_3 , загальна вартість яких за розрахунком позивача становить 806 925 доларів США, що еквівалентно 29 508 117 грн. 56 коп., то вартість гонорару становить 145 246,50 дол. США (тобто 806 925 х 0,18), що еквівалентно 5 311 461 грн. 16 коп.
3. Адміністративні збори за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (зокрема, арештів на квартири у якості заходів забезпечення позову) в загальному розмірі 610 грн. (тобто 122 х 5). Такі адміністративні збори відносяться до судових витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи).
4. Недоведені витрати на правничу допомогу вилученої третьої особи ОСОБА_12 , які рішенням суду від 31 серпня 2023 року покладені на позивача витрати у розмірі 100 000 грн.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримав заяву про встановлення розміру судових витрат.
Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_13 до судового засідання не з`явилась, надала письмові пояснення (т. 5 а.с. 183-186). Зазначила, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів щодо оплати професійної правничої допомоги позивачем. Докази, щодо здійсненої їх оплати є недопустимими та неналежними, оскільки відсутній їх переклад на українську мову. Витрати на адміністративні послуги не доведені. Крім того, звернула увагу, що представник позивача, заявивши вимоги про повернення йому 100 000 грн. правничої допомоги з вилученої третьої особи, тим самим він просить змінити рішення суду, що не властиве суду першої інстанції. Завищена сума гонорару за правничу допомогу свідчить про можливе збагачення позивача та її представника за рахунок інших осіб. Такий розмір є неспівмірним з ціною позову, не справедливим та не розумним.
Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином.
Враховуючи наведене, суд розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення у їх відсутність на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представником позивача у виконання вказаних положень ЦПК України було зазначено про подання доказів щодо здійснення судових витрат до закінчення судових дебатів та протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (31 серпня 2023 року) 4 вересня 2023 року до системи «Електронний суд» було подано відповідну заяву про встановлення розміру судових витрат.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:
1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);
2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо);
3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);
4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 01.07.2019 року, додаткової угоди до нього та ордеру представляло адвокатське бюро «Бірюк» в особі адвоката Бірюка Д.М. (т. 1 а.с. 17, т. 5 а.с. 158-163, 194-210).
У заяві про встановлення розміру судових витрат ОСОБА_7 зазначив, що позивач сплатила Biryuk Law Firm PLLC за попередні гонорари за юридичні послуги 2 550 дол. США, що еквівалентно 93 249,93 грн. (за курсом станом 04.09.2023).
В обґрунтування проведення цих розрахунків будь-яких договорів про надання професійної правничої допомоги до 2019 року адвокат не надає, посилаючись лише виписки з рахунку банку США про одержання коштів чотирма платежами у 2017-2018 р.р.: 1 500 доларів США, 500 доларів США, 250 доларів США, 300 доларів США (т. 5 а.с. 154-157).
Зазначені виписки з банку США складені іноземною мовою та частина відомостей була прихована представником за допомогою комп`ютерних засобів.
Згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.
Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.
Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.
Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 (справа №1-6/99) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).
Згідно з ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Правильність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 червня 2019 у справі № 910/4473/17.
Отже, всі заяви та додатки, що подаються до суду, повинні бути дослідженими та зрозумілими суду, тобто повинні викладатися (чи надаватися в перекладі) державною мовою, якою на підставі статті 10 Конституції України є українська мова, з додержанням вимог, встановлених статтями 183, 175- 177 ЦПК України.
Тому, виходячи із вимог ЦПК України, документи, викладені іноземною мовою, не можуть бути дослідженими та оціненими судом у якості доказів.
Враховуючи наведене чотири виписки з банку США не є належними та допустимими доказами щодо сплати гонорару позивачем у розуміння положень ЦПК України, оскільки відсутній їх переклад на українську мову та нотаріально не посвідчені.
Крім того, представником позивача не надано суду доказів, за які саме послуги позивач оплатила адвокату ці кошти.
Що стосується договору № 1 про надання правової допомоги від 1.07.2019 року (далі - договір) та додатку до нього, то суд дійшов висновку про відмову у стягненні за цим договором коштів на професійну правничу допомогу у розмірі 5 311 461 грн. 16 коп., виходячи з такого.
Згідно з п. 4.2 договору сторони домовились, що встановлюють фіксований розмір (відсоток) гонорару за правову допомогу додатку до цього договору.
Відповідно до п. 4.5 договору клієнт оплачує рахунок бюро протягом 10 днів з моменту його отримання,
Згідно з п. 4.6 гонорар вважається сплаченим з моменту його отримання (кредитування) на нижчезазначений банківський рахунок бюро.
Відповідно до п. 5.1 та 5.2 договору правова допомога вважається належно наданою, якщо бюро повідомило клієнта, а клієнт не заперечив проти такого прийняття, або у разі підписання між ними актів приймання-передачі.
Також, відповідно до п. 2.1 додатку гонорар, який зобов`язаний сплатити клієнт, становить 18% справедливої ринкової ціни в загальній грошовій сумі, яку клієнт успадковує в Україні.
Для визначення справедливої ринкової вартості майна сторони призначають незалежного оцінювача протягом 10 днів з дати видачі свідоцтва про право на спадщину для клієнта.
Відповідно до п. 2.4 додатку гонорар підлягає сплаті в будь-якому разі незалежно від: кількості часу, втраченого на правову допомогу, підстави спадкування клієнтом майна в Україні (закон чи заповіт), терміну спадкування майна, форми, стану та вартості майна.
Клієнт оплачує гонорар у грошовій формі.
Якщо клієнт не має грошових коштів, гонорар оплачується у формі нерухомого майна або поєднання нерухомого майна та грошових коштів (п. 3- 3.3 додатку).
Клієнт сплачує гонорар у повному розмірі протягом двох місяців з дати видачі свідоцтва про право на спадщину клієнта (п. 3.4 додатку).
Відповідно до п. 4.1. до повної оплати гонорару, бюро у тому числі, має право притримувати у себе оригінал свідоцтва про право на спадщину та будь-які інші документи клієнта, все майно, яке клієнт успадковує в Україні, є предметом застави на користь бюро як кредитора та заставодержателя.
Отже, зміст умов договору передбачав можливість бюро одержання гонорару саме у результаті досягнення для клієнтки позитивного результату у позасудовий спосіб, тобто спадкування у результаті закону чи заповіту у нотаріальному порядку, результатом чого є одержання свідоцтва про право на спадщину. Підтвердженням цього є домовленості між сторонами про призначення оцінювання майна протягом 10 днів з дня видачі свідоцтва, можливість адвокатом притримання у себе свідоцтва до моменту виплати гонорару, встановлення для клієнта строку для сплати гонорару (2 місяці з дня одержання свідоцтва) тощо.
Результатом судового спору у випадку його вирішення на користь позивача є саме рішення суду про визнання права власності, що не відповідає змісту договору в частині предмету гонорару.
Отже зміст договору та додатку не відповідає змісту поданої заяви.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що гонорар, про який домовились сторони, не може бути предметом судових витрат у даній справі.
Крім того, всупереч умовам договору, який передбачає визначення чіткої суми розміру гонорару, виходячи з відсотку щодо вартості майна, - шляхом залучення незалежного оцінювача, представник позивача надав суду роздруківки з Інтернету з оголошеннями про продаж інших квартир (т. 5 а.с. 164-167).
Вказане суд також розцінює як неналежні та недопустимі докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, суд звертає увагу і на те, що всупереч положенням ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжні доручення з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків тощо); доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.); інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
З урахуванням наведеного підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає.
Окрім того, у заяві про встановлення розміру судових витрат представник позивача фактично висловлює незгоду щодо витрат вилученої третьої особи, які покладені на позивача судовим рішенням у даній справі.
Проте, вказане питання не може бути предметом даного судового розгляду взагалі, а форма незгоди з цим передбачається лише через реалізацію інших процесуальних прав позивача шляхом звернення до апеляційної судової інстанції.
Щодо встановлення розміру судових витрат в частині адміністративних зборів на суму 660 грн. суд зазначає таке.
Однак зі змісту наданих квитанцій неможливо встановити, що вказані збори відносяться до витрат саме у цій судовій справі..
Слід також зазначити, що в контексті дослідження судом питання про розподіл та відшкодування судових витрат усталеною є практика Верховного Суду щодо розподілу судових
Відповідно до ч. 2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
З матеріалів справи вбачається, що представником позивача було сплачено загалом 610 грн. (122 грн. х 5) за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 31 травня 2021 року та 1 червня 2021 року (т. 5 а.с. 168-170).
Вказана оплата пов`язана з виконанням ухвали суду від 29 грудня 2020 року (т. 2 а.с. 88) про накладення арешту на 5 об`єктів нерухомості:
- квартиру АДРЕСА_4 ;
- квартиру АДРЕСА_1 ;
- квартиру АДРЕСА_2 ;
- квартиру АДРЕСА_3 ;
- квартиру АДРЕСА_5 .
Зокрема, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с. 225-242) вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрація арешту вказаних квартир відбулась 31 травня та 1 червня 2021 року.
Проте, враховуючи, що позивачем змінені позовні вимог, (т. 3 а.с. 59-62), та подане клопотання про скасування арешту з квартири АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 (т. 3 а.с. 75-59) та ухвалою суд арешт з них скасовано (т. 3 а.с. 190-191), то суд не вбачає підстав для стягнення оплати послуг з державної реєстрації обтяжень нерухомого майна на ці квартири у розмірі 244 грн. (122 грн. х 2).
Отже, відшкодуванню позивачу підлягають витрати, пов`язані з реєстрацією ухвали про арешт квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 366 грн. з розрахунку (122 грн. х 3).
З урахуванням положень ст. 140, 141 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_14 у рівних частках, тобто по 91 грн. 50 коп. (366 грн. / 4).
Враховуючи, що ОСОБА_2 є відповідачем у справі та представником неповнолітніх відповідачів, то суд дійшов про стягнення з неї на користь позивача інших витрат у розмірі 274 грн. 50 коп. (91 грн. 50 коп. х 3).
Керуючись ст. 137, 140, 141, 270 ЦПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 судові витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 274 грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 судові витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 91 грн. 50 коп.
У задоволенні інших вимог щодо ухвалення додаткового рішення (встановлення розміру судових витрат) - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Батрин