КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/946/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4416/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною адвоката Білоуса Андрія Володимировича в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 01 листопада 2022 року у складі судді Чальцевої Т.В.,

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приват Банк ) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 26 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

У подальшому, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 01 листопада 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що у встановлений судом строк визначені судом недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.

Не погодившись з указаною ухвалою адвокатом Білоусом А.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали й направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на порушення норм процесуального права.

Зазначено, що позивачем виконано вимоги ухвали про усунення недоліків у визначений законом строк, позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, тому повернення позову є передчасним та безпідставним.

Вказано, що в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які обґрунтування невідповідності позову вимогам ст. 175 ЦПК України, а стосуються лише думки суду щодо необхідності додаткових доказів.

Позивач звертає увагу на те, що до позовної заяви було долучено клопотання про витребування доказів, зокрема від Баришівської районної державної нотаріальної контори копії спадкової справи зведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на те, що позивач немає права на отримання вказаних даних самостійно, оскільки це є персональними даними та відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» є інформацією з обмеженим доступом, що судом першої інстанції не взято до уваги.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додано до позовної заяви будь-яких доказів, про те, що саме ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті боржника ОСОБА_2 .

Так, частиною 3 статтею 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб)за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частиною 5 ст. 177 ЦПК України передбачений обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повертаючи позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 26 вересня 2022 року про залишення позову без руху.

Апеляційний суд перевіривши зазначене, вважає помилковими висновки районного суду щодо наявності правових підстав повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з невиконанням вимог, викладених в ухвалі суду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у ній викладені фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та посилається на докази, що підтверджують вказані обставини. Ним чітко сформульовано позовні вимоги, до позову долучені копії доказів, що малися у нього у розпорядженні.

Згідно положень ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Визнаючи позовну заяву неподаною з причин не усунення позивачем недоліків та ненадання доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 відповідачкою, районний суд не зверну увагу, що до позовної заяви представником товариства долучено клопотання про витребування в тому числі й від Баришівської нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлогоІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , посилаючись на те, що указана інформація носить нотаріальну таємницю, право на отримання якої банк самостійно не має (а.с.7,8).

Отже, районний суд, не розглянувши подане по справі клопотання про витребування доказів, наявність яких у справі вважав обов`язковими, дійшов поспішного висновку щодо повернення поданого по справі позову.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання доказів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому не зазначення позивачем певних доказів, не подання окремих з них разом із позовною заявою не є підставою для залишення позову без руху з подальшим повернення його заявнику, оскільки питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною на певному етапі процесуального провадження у справі, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.

Окрім цього, апеляційний суд враховує, що відповідно до норм діючого процесуального законодавства, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 189, п. п. 5, 7, 10 ч. 1 ст. 197 ЦПК України можливо також здійснити на стадії підготовчого провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").

Також ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

За вказаних обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави, передбачені процесуальним законом для визнання позовної заяви неподаною й повернення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Допущені районним судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, а тому оскаржувана ухвала в силу вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду..

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Білоуса Андрія Володимировича в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 01 листопада 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: