Справа № 462/4286/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Демидюк О.В.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права власності на частку у квартирі в обмін на грошову компенсацію,

в с т а н о в и в:

Позивач 17 червня 2021 року звернувся до суду із позовом, у якому просить позбавити відповідачку ОСОБА_3 права власності на належну їй 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , компенсувавши їй частку грошовими коштами по вартості, що буде визначена судовою будівельно-технічною експертизою та визнати право власності на 1/6 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він після смерті бабці ОСОБА_4 успадкував за заповітом 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 . Також 1/6 частки квартири успадкував ОСОБА_5 , як син спадкодавиці та інвалід першої групи, маючи право на обов`язкову частку у спадщині. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 його 1/6 частку квартири успадкувала його дружина ОСОБА_3 . Право власності на 1/6 частки у вказаній квартирі за відповідачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в даний час не зареєстровано, однак вона зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відтак вона належить їй з часу відкриття спадщини. Частка відповідачки в квартирі є незначною і таку неможливо виділити в натурі. Спільне користування зазначеною квартирою з відповідачкою неможливе, оскільки відповідачка не є йому ріднею, вона була дружиною його дядька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому відносини в нього з відповідачкою склались неприязні, так як за життя його дядько ОСОБА_5 , а після його смерті відповідачка, оспорювали в судах його право на спірну квартиру. Припинення права ОСОБА_3 на частку не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона може проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім цього, він готовий компенсувати грошовими коштами відповідачці вартість її частки в квартирі за дійсною вартістю. За наведеного, просить позов задовольнити, припинити право власності відповідачки ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 зі сплатою їй грошової компенсації.

Ухвалою суду від 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова 13 листопада 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю із підстав, аналогічних викладеним у позовної заяві. Додатково пояснили, що після смерті ОСОБА_4 , дядько позивача ОСОБА_5 звертався з різними позовами до ОСОБА_1 , предметом яких була спірна квартира. ОСОБА_3 через неприязні відносини чинила позивачу перешкоди в користуванні спірною квартирою. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та вселення в спірну квартиру. Через неприязні відносини з відповідачкою, зважаючи на численні спори та чинення відповідачкою перешкод в користуванні квартирою, спільне користування такою є неможливим. Відповідачка забезпечена іншим житлом, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а тому позбавлення її права на 1/6 частку квартири в обмін на грошову компенсацію не завдасть їй істотної шкоди. Просять позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексуУкраїни, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_6 належить 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 , а відповідачці ОСОБА_7 - 1/6 частки вказаної квартири.

Наведене підтверджується рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 21.04.2020, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.05.2021, матеріалами спадкової справи №210/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що у січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту ОСОБА_4 від 05.01.2010 недійсним. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його процесуальним правонаступником у справі залучено ОСОБА_3 . У вказаній справі ОСОБА_1 заявив зустрічний позов про визнання права власності в порядку спадкування на 5/6 частин спірної квартири. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду, продовжено розгляд справи за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в квартирі у порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 21.04.2020 (справа №462/125/17), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.02.2021, визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Як вбачається з даних судових рішень, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , яка за життя 05.01.2010 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідала онукові - ОСОБА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.02.1995, ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини ОСОБА_5 , як син спадкодавиці та інвалід першої групи, який має право на обов`язкову частку у спадщині у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України, звернувся в Сьому Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . За відсутності заповіту, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були б її діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , батько ОСОБА_1 , та ОСОБА_9 . Відтак, у разі відсутності заповіту, ОСОБА_5 успадковував би 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , а у зв`язку з наявністю заповіту, відповідно до ст. 1241 ЦК України, розмір його частки у спадковому майні становить 1/6 (обов`язкова частка в квартирі у вигляді половини від частки, яка б успадковувалась за законом - 1/3:2). ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею його майна є дружина ОСОБА_3 .

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2020 у справі № 462/1299/20 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Сьома львівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 05.01.2010 приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Лучко І.Я. недійсним, відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 320/4938/17).

Окрім цього встановлено, що у травні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зверталися з позовом до ОСОБА_1 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та виключення майна зі складу спадщини. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова у справі № 462/3306/14-ц від 23 червня 2014 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звертався із позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту ОСОБА_4 від 05.01.2010 недійсним. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/6026/14-ц від 06 квітня 2015 року зазначений позов залишено без розгляду.

У липні 2014 року ОСОБА_5 звертався із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати право власності на спірну квартиру, покликаючись на договір купівлі-продажу спірної квартири від 24 лютого 1995 року, за яким його матір ОСОБА_10 придбала цю квартиру є удаваним в частині покупця. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року у справі №462/4585/14 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , посвідченим старшим державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. 24 лютого 1995 року, зареєстрований в реєстрі за № 1237 визнано удаваним правочином в частині покупця ОСОБА_4 . Визнано ОСОБА_5 покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , посвідченим старшим державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. 24 лютого 1995 року, зареєстрований в реєстрі за № 1237. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.03.2016 вказане рішення скасоване та у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено повністю та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.03.2016 залишено без змін.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому просив зобов`язати відповідача не чинити перешкод у користуванні 5/6 частинами двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та вселити у зазначену квартиру. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.08.2021 у справі № 462/8835/21 позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 . Ухвалено вселити ОСОБА_1 у 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з актом державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.11.2023, при примусовому виконанні виконавчого листа №462/8835/21, виданого 16.05.2023 Залізничним районним судом м. Львова, у примусовому порядку вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 є основним квартиронаймачем двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у якій вона проживає та зареєстрована з 1964 року, при цьому право на приватизацію цієї квартири не використано, що підтверджується довідкою про місце реєстрації від 19.07.2021, листом Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» №18/02-22-02 від 18.02.2022, розпорядженням №791 від 22.08.2003 «Про зміну договорів найму житлових приміщень з переоформленням особових рахунків».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.05.2022 за клопотанням позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза. На вирішення експертів були поставлені запитання: чи технічно можливо виділити 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; яка ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; яким буде розмір компенсації за 1/6 ідеальну частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи науково-дослідного інституту судових експертиз №1892-Е від 18.07.2023, виділити 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 у відповідності вимог ДБН технічно неможливо; ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження становить 1 476 446,00 грн. Розмір компенсації за 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 246 074,00 грн.

Частинами першою, другою і четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтями 358, 360 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Результат аналізу статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок про те, що не зазначення у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України.

При цьому, суд зауважує, що отримання грошової компенсації при припиненні права власності особи на частку в спільному майні на підставі ст. 365 ЦК України, на відміну від ст. 364 ЦК України, не потребує згоди особи, право власності якої припиняється.

У зв`язку з тим, що виділ частки позивача у квартирі АДРЕСА_1 є технічно неможливим, позивач звернувся з позовними вимогами припинити право власності відповідачки ОСОБА_3 на 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 зі сплатою їй грошової компенсації.

Також, підставою звернення позивача до суду стало те, що спільне володіння і користування майном з відповідачкою є неможливим, оскільки з 2014 року між ними через триваючі судові спори з приводу власності та користування спірною квартирою склалися неприязні відносини, постійно виникають конфлікти та сварки, які тривають по даний час, підтвердженням чого є вищезазначені судові рішення та встановлені ними обставини.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Отже, вирішуючи спір на підставі наявних в матеріалах доказів, враховуючи те, що у наявних взаємовідносинах між сторонами як співвласниками об`єкта житлової нерухомості наявні всі складові, визначені ст. 365 ЦК України, суд вважає, що право часткової власності відповідачки може бути припинено зі сплатою їй грошової компенсації за належну частку та визнанням права власності на частку відповідачки за позивачем.

Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною другою вказаної статті передбачена можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченому ст. 345 ЦК України).

Як роз`яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним.

У даному випадку частка відповідачки у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 не може бути виділена в натурі, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, спільне володіння і користування майном між сторонами є неможливим через їхні неприязні стосунки. Крім цього, припинення права відповідачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, так як остання має в наявності інше житло.

Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» 9327-7410-7086-2862 від 22.12.2023 позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частки відповідачки у розмірі 246074 грн.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку наявні обставини, передбачені ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідачки на її частку у квартирі АДРЕСА_1 , зі сплатою їй грошової компенсації у розмірі 246074 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку , що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1643 гривні та понесені витрати за проведенення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 14338 гривень 80 копійок, а всього - 15981 гривень 80 копійок.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 60, 81, 141, 263-268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 317, 319, 321, 356, 358, 360, 365 ЦК України, суд-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Припинити за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 246074 (двісті сорок шість тисяч сімдесят чотири) гривні, що були внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області відповідно до квитанції від 22.12.2023, код квитанції: 9327-7410-7086-2862.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1643 гривні та понесені витрати за проведенення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 14338 гривень 80 копійок, а всього - 15981 гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 грудня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: