Ухвала

20 березня 2023 року

м. Київ

справа № 570/3943/21

провадження № 61-3603ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» на свою користь 2 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої неналежними умовами його утримання у виправній установі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року, з урахуванням ухвали цього суду від 14 листопада 2022 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року апеляційні скарги Міністерства юстиції України та представника ОСОБА_1 - адвоката Гапон С. В. залишено без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року - без змін.

06 березня 2023 року Міністерство юстиції України подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень Міністерство юстиції України вказало, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 335/11779/16-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 750/8986/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 127/7370/17, від 25 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справі № 464/4574/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 303/5519/18-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також наразі відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування положень статей 23, 1173 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах (щодо відшкодування моральної шкоди на користь довічно засуджених осіб з урахуванням фактичної наявності матеріально-технічного забезпечення установи виконання кримінальних покарань) (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Міністерство юстиції України заявило клопотання про зупинення дії та виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням місцевого суду стягнуто з Державного бюджету України грошові кошти в сумі 5 000 грн, а тому відмова у зупиненні виконання цього рішення може призвести до необґрунтованого використання бюджетних коштів, і взагалі подальшого суттєвого утруднення їх повернення у разі задоволення касаційної скарги.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання або про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Доводи клопотання Міністерства юстиції України не свідчать про необхідність зупинення дії чи виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року, оскільки вони є лише припущенням про ймовірність настання певних наслідків у майбутньому. При цьому в обґрунтування наведених у клопотанні обставин заявником не додано доказів вчинення дій, спрямованих на реалізацію оскаржуваних судових рішень, а відтак наразі не доведено реальність настання обставин, на які посилається заявник. Сама по собі незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для зупинення їх дії чи виконання на час перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що заявником не наведено достатніх підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію чи виконання судового рішення, та не надано доказів на їх підтвердження, в задоволенні заяви необхідно відмовити. У таких висновках визначальними є правила статей 12 та 13 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Міністерство юстиції України також заявило клопотання про розгляд справи за участю його представника.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилося у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Жук проти України»).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права.

Частиною першої статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Оскільки розгляд справи Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та необхідність виклику учасників справи для надання пояснень відсутня, то в задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи за участю його представника необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 400, 402, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року.

Витребувати з Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу № 570/3943/21за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про відшкодування моральної шкоди.

Відмовити в задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про зупинення дії та виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року.

Відмовити в задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи за участю його представника.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 квітня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко