Справа № 559/24/23
Провадження № 2-з/559/1/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року м. Дубно

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Панчук М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про вжиття заходів забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у статусному капіталі ТзОВ «Традєкс», яка належить ОСОБА_2 , вартістю 520 грн, що становить 52 % статутного капіталу.

В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що ним була подана позовна заява до ТзОВ «Традєкс» та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в сумі 500 000 грн, оскільки позивач після отримання повідомлення про можливе звільнення з посади директора ТзОВ «Традєкс» перебуває в постійній нервовій та психологічній напрузі.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд робить наступні висновки.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Так, за приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов, серед іншого, забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частин 2, 3 цієї статті ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та ухвалюючи за ним судове рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS № 005 (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Відтак, враховуючи предмет позову, вартість майна, на яке просить накласти арешт позивач, що не є більшим за позовні вимоги, а є явно меншим, суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову у виді накладення арешту на частку у статутному капіталі відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити та:

1) накласти арешт на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс» (ідентифікаційний код 37083061, місцезнаходження: вул. Колгоспна, 42, с. Тараканів Дубенського району Рівненської області), яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина Естонської Республіки серія НОМЕР_2 , виданий 19.03.2019, адреса проживання: АДРЕСА_2 ) в розмірі 520 (п`ятсот двадцять) гривень, що становить 52 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс» до вирішення спору по суті та набрання рішенням у даній справі законної сили;

2) заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), зокрема але не виключно, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, в тому числі Дубенській районній державній адміністрації Рівненської області, а також нотаріусам, посадовим особам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, що перебувають у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації, посадовим особам Міністерства юстиції, його територіальних органів, включеними до затвердженого Міністерством юстиції переліку державних реєстраторів та посадових осіб, якими в умовах воєнного стану проводиться державна реєстрація, нотаріусами, включеними до затвердженого Міністерством юстиції переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна, проводити реєстраційні дії, вказані у п. 1 цієї ухвали стосовно ТзОВ «ТРАДЄКС» (ідентифікаційний код 37083061).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Зобов`язати ОСОБА_1 здійснити переклад на російську мову цієї ухвали про забезпечення позову та надати суду впродовж 10 днів з дня її отримання цієї ухвали суду, для направлення ОСОБА_2 у відповідності до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя М.В. Панчук