КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/5669/21 Головуючий у 1 інстанції: Цуранов А.Ю.
провадження №22-ц/824/3119/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі Праця» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 40 500 грн та покласти на ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 листопада 2019 року ОСОБА_2 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40 500 грн. Кошти були перераховані у зв`язку з переговорами щодо працевлаштування позивача за кордоном.

В результаті таких переговорів відповідач, який є керівником ТОВ «ПрофіПраця», надав позивачу для підпису відповідний договір.

Згодом ОСОБА_2 зрозумів, що відповідач є відмінною від виконавця за договором особою з правової точки зору, а сам ОСОБА_1 , як фізична особа, не має права займатись ліцензійним видом діяльності з працевлаштування за кордоном. Жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем немає.

Крім того, жодних послуг з працевлаштування ні ТОВ «ПрофіПраця», ні ОСОБА_1 позивачу не надано.

Вказував, що отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 40 500 грн є безпідставно набутим майном та відповідно до ст.1212 ЦК України підлягають поверненню.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40 500 грн та судовий збір у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції.

Скарга обґрунтована тим, що судом безпідставно було відмовлено в залученні третьої особи, яка мала би виконувати зобов`язання щодо безпосереднього працевлаштування закордоном. Суд зауважив, що договір між ТОВ «ПрофіПраця» та ФОП ОСОБА_3 про співпрацю, підписаний після укладення договору між позивачем та відповідачем і ризики щодо невиконання зобов`язань за цим договором несуть відмінні від позивача сторони.

Звертає увагу суду, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було узгоджено умови договору та направлено йому договір на підпис, даний договір ОСОБА_2 направив на адресу ТОВ «Профі Праця».

Відповідач вказує, що особисто ним також було повідомлено ОСОБА_2 про можливість надати інформаційні послуги та переадресувати його до іншої особи, з якою у ТОВ «Профі Праця» укладено договір про співпрацю, а саме, Фізичною особою підприємцем - ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_2 погодився на співпрацю з ОСОБА_3 та попросив перерахувати кошти на рахунок ОСОБА_3 та розрахунковий рахунок ТОВ «Профі Праця», так як зі свого рахунку в нього це не вдавалось.

Зазначає, що згодом ОСОБА_1 надав реквізити власного карткового рахунку для зарахування коштів на картковий рахунок та перерахував частину коштів для ТОВ «Профі Праця», що підтверджується меморільним ордером @2PL949228 від 22 листопада 2019 року в сумі 13 500 грн, а решту коштів було направлено ФОП ОСОБА_3 відповідно договору про співпрацю (партнерство) №5 від 21.11.2019 року, відповідно до п.3.1 ТОВ «Профі Праця» надає 1 особу, для проведення програми Канада, для запуску програми для ФОП ОСОБА_3 було перераховано відповідно платіжного доручення «Квитанція №191118РР714852806».

Вважає, що суд не належним чином дослідив платіжні документи про перерахування коштів на рахунок ФОП ОСОБА_4 , з чого прийшов до висновку, що вони не мають відношення, проте в призначенні чітко зазначено їх мету.

Суд зазначив, що квитанції не містять інформації предмета доказування, так як призначення платежу ОСОБА_2 в його призначенні вказувалось «поповнення 22582», а що це за призначення, суд не з`ясував.

Окрім цього вважає, що суд надав невірну правову оцінку коштам, які перераховувались на рахунок ФОП ОСОБА_4 , а саме, на виконання заявки ОСОБА_2 у працевлаштуванні.

Тобто, свої зобов`язання ТОВ «Профі Праця» щодо надання інформаційних послуг виконала, зв`язавши замовника та посередника, який має відповідні зв`язки та можливості у працевлаштуванні за кордоном, протягом двох років. Позивач спілкувався з ФОП ОСОБА_4 з приводу працевлаштування, останній йому пропонував вакансії, а потім позивач вирішив повернути кошти, як безпідставно набуті.

Вказує, що фактично між сторонами був укладений договір в усній формі і на його виконання було перераховано кошти для ОСОБА_1 , який в свою чергу частину перерахував для ТОВ «Профі Праця», як юридичної особи, а іншу частину перерахував для ФОП ОСОБА_3 , що останній не заперечує, але не міг бути залучений в якості співвідповідача, адже це право позивача визначати коло осіб, а відповідач мав процесуальне право лише залучити в якості третьої особи.

Проте, суд не прийняв до уваги, що частина коштів, яка була отримана ОСОБА_1 перебувають у ФОП ОСОБА_4 , а тому він не може їх повернути в силу відсутності.

Тому заперечує щодо застосування норми 1212 ЦК України до даних правовідносин та повернення коштів, як безпідставно набутих.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що як вірно було встановлено Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, позивач перерахував 18.11.2019 року на картковий рахунок у банку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 40 500 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №Q3 AC-G5KV-6ROE-5MHT-5B2G.

Зазначені грошові кошти було перераховано у зв`язку з переговорами між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, відносно працевлаштування позивача на роботу за кордоном. В результаті таких переговорів відповідачем, як керівником ТОВ «ПрофіПраця», було надано позивачу для підпису відповідний договір, що підтверджується копією договору між ОСОБА_2 та ТОВ «ПрофіПраця» - код: 39608212, адреса: Україна, 09100, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Нагорна, будинок 3, офіс 36.

Однак, відповідач ОСОБА_1 , який водночас є директором ТОВ «ПрофіПраця», вказав ОСОБА_2 номер карткового рахунку для проведення оплати в сумі 40 500 гривень.

Вказував, що позивач не має спеціальних знань у сфері права, тому виконав оплату. Однак, отримувач платежу є відмінною від Виконавця за договором особою з правової точки зору. Сам ОСОБА_1 , як фізична особа не має права займатись ліцензійним видом діяльності з працевлаштування за кордоном і не мав підстав приймати будь-які платежі від ОСОБА_2 .

Між самим отримувачем платежу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не було підписано ніякого документу, що визначав би предмет договору, перелік та обсяг робіт/послуг, строки їх виконання чи будь-які інші умови, тобто, який слугував би підставою перерахування вказаних вище грошових коштів, відтак грошові кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК і відповідне рішення суду першої інстанції є законним та правомірним.

Також, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області обґрунтовано було відмовлено відповідачу у залученні в якості третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та суд правомірно не погодився з відповідачем щодо викладених і підтверджених наступними доказами.

До суду першої інстанції відповідачем було надано наступні документи:

- Клопотання про залучення третьої особи по справі №357/5669/21; Певний документ, який іменується Договір про співпрацю (партнерство) №5 від 21.11.2019 року, що по суті не визначає між якими особами він укладений (про що було зазначено представником позивача в суді першої інстанції та вказується нижче): Скріншот певної переписки між суб`єктами, номерів телефонів яких не вказано:

- Квитанції монобанку (AT «Універсал банк») від 18.11.2019 року про перерахування коштів в сумі: 26 870 грн від суб`єкта - фізичної особи ОСОБА_6 , ідентифікаційні дані якого не вказані суб`єкту - фізичній особі ОСОБА_7 , що так само без ідентифікаційних даних;

- Паспорту фізичної-особи ОСОБА_3 ;

- Роздруківки з Опен дата бот відносно ФОП ОСОБА_3 ;

- Меморіального ордеру від 22.11.2019 року про перерахування невідомим платником за кодом 14360570 (згідно даних ЄДР це АТ КБ «ПРИВАТБАНК») отримувачу ТОВ «Профі Праця» з кодом 39608212;

- Копії описів та чеків поштового відправлення.

Зазначає, що заявляючи про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог ФОП ОСОБА_8 , відповідач не надав доказів того, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки саме фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , і не було надано жодних письмових доказів, що ОСОБА_3 , як фізична особа-підприємець, є учасником взаємовідносин між фізичною особою ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 , і тим більше не було надано жодних доказів, що будь-які стосунки відповідача та ФОП ОСОБА_3 впливають на вирішення даної справи про повернення безпідставно отриманих відповідачем коштів від позивача.

При цьому, наданий відповідачем Договір про співпрацю (партнерство) №5 від 21.11.2019 року не визначає між якими дійсно особами він укладався.

Також вказує, що в преамбулі Договору про співпрацю (партнерство) №5 від 21.11.2019 року значаться Сторони: ТОВ «ПРОФІПРАЦЯ» (юридична особа) та ФОП ОСОБА_3 (фізична особа-підприємець), а в реквізитах цього ж Договору вже значаться Сторони: ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .

Крім того, реквізити Договору про співпрацю (партнерство) №5 від 21.11.2019 року не містять ні даних юридичної особи ТОВ «ПРОФІПРАЦЯ», ні даних фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . При цьому реквізити і підписи громадян на вказаному Договорі скріплюються печатками ТОВ «ПРОФІПРАЦЯ» та ФОП « ОСОБА_3 ».

За пунктом 3.1 Договору про співпрацю (партнерство) №5 від 21.11.2019 року «Сторони зобов`язані: ТОВ «Профіпраця» надає 1 особу для проведення програми «Канада» надалі партнер ОСОБА_3 отримав оплату для запуску програми в розмірі 1000 Євро (виконання зобов`язання в іноземній валюті). І несе повну відповідальність за виконану роботу».

Вважає, що судом першої інстанції правомірно не було враховано посилання відповідача при встановленні обставин справи на квитанцію (копію) монобанку (AT «Універсал банк») від 18.11.2019 року про перерахування коштів в сумі: 26 870 грн від суб`єкта громадянина ОСОБА_6 , ідентифікаційні дані якого не вказані суб`єкту - громадянину ОСОБА_7 , що так само без ідентифікаційних даних. Адже надана квитанція від 18.11.2019 року навіть не підтверджує взаємовідносини між відповідачем та ФОП ОСОБА_3 чи ОСОБА_3 як громадянином, тим більше, не підтверджує стосунку цього платежу в розмірі 26 870 грн до предмету спору по даній справі №357/5669/21.

Так само правомірно суд першої інстанції критично поставився до наданої відповідачем копії Меморіального ордеру від 22.11.2019 року про перерахування невідомим платником за кодом 14360570 (згідно даних ЄДР це АТ КБ «ПРИВАТБАНК») отримувачу ТОВ «Профі Праця» з кодом 39608212 певних коштів. Адже Меморіальний ордер від 22.11.2019 року навіть не свідчить про взаємовідносини між відповідачем (фізичною особою) та ФОП ОСОБА_3 чи ОСОБА_3 як громадянином, не говорячи вже про підтвердження стосунку цього платежу в розмірі 13 500 грн до даної справи № 357/5669/21.

Підкреслює, що діяльність по наданню послуг з працевлаштування за кордоном потребує наявності ліцензії Міністерства праці та соціальної політики України.

Ні у ОСОБА_1 , як фізичної особи (громадянина України), ні у ОСОБА_3 як фізичної особи (громадянина України), ні у ОСОБА_3 як ФОП, права надання вказаних послуг немає, так як немає відповідної ліцензії.

Жодних послуг з працевлаштування за кордоном ні ТОВ «ПрофіПраця», ні ОСОБА_1 , ні ФОП ОСОБА_3 чи фізичною особою (громадянином України) ОСОБА_3 позивачу не було надано.

На підставі вищезазначеного стверджують, що з правової точки зору отримані громадянином ОСОБА_1 (Відповідачем) від ОСОБА_2 (Позивача) грошові кошти в сумі разом: 40 500 грн є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню згідно зі ст.1212 ЦК України.

Відтак Білоцерківським міськрайонним судом Київської області правомірно було відмовлено відповідачу у залученні в якості третьої особи ФОП ОСОБА_3 і судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи на підставі лише належних доказів та ухвалено законне і обґрунтоване рішення по справі.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 40 500 грн безпідставно набутих коштів.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 07.10.2019 року між ТОВ «ПрофіПраця» та ОСОБА_2 укладено договір про надання інформаційних послуг у працевлаштуванні за кордоном.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, цим договором регулюються правовідносини надання виконавцем інформаційних послуг клієнту про працевлаштування останнього на роботу за кордоном шляхом переговорів від імені, в інтересах і за рахунок клієнта, так як має досвід роботи і працює в аналогічному напрямку (ліцензія Міністерства праці та соціальної політики України серії АЕ №637164 №106 від 19.05.2015 року).

Клієнт дає завдання, а виконавець зобов`язується надати клієнту такі інформаційні послуги: пошук роботодавця та проведення переговорів, клопотатися, подавати заяви та пред`являти особисті документи клієнта для вивчення та розгляду юридичними та фізичними особами щодо подальшого оформлення візи, купівлі проїзних документів, отримання дозволів та узгоджень, отримання в інтересах клієнта довідки, інформації, документів, грошей та інших цінностей, якщо це необхідно для виконання замовлення, за рахунок клієнта оплачувати послуги юридичних та фізичних осіб, мито та інші платежі, які необхідні для виконання замовлення, за рахунок клієнта здійснювати переклад необхідних документів, передавати та отримувати документи з-за кордону, готувати та оформлювати документи для подачі в Консульську установу, інформаційно-консультаційні послуги, виконувати будь-які дії необхідні для виконання обов`язку по даному договору (п.1.2 договору).

Договір з виконавцем вважається укладеним з моменту його схвалення шляхом перерахування коштів на особливий рахунок виконавця (картковий рахунок) або ж особистим підписом.

Сума договору становить 6 000 євро по курсу НБУ (п.10.1 договору).

Номер рахунку в договорі відсутній, однак передбачено, що сплата клієнтом суми договору здійснюється перерахуванням коштів на поточний рахунок посередника чи на вказаний рахунок виконавцем на момент укладення договору (п.10.2 договору).

Також встановлено, що згідно з інформацією, наявною в розділі «Підписи Сторін» договору, посередником ТОВ «ПрофіПраця» при підписанні вказаного договору з ОСОБА_2 була менеджер ОСОБА_10

18 листопада 2019 року позивач перерахував ОСОБА_1 40 500 грн з призначенням платежу: поповнення НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №Q3AC-G5KV-6ROE-5MHT-5B2G від 18.11.2019 року.

21 листопада 2019 року між ТОВ «ПрофіПраця» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про співпрацю (партнерство) №5, відповідно до якого сторони підтвердили співробітництво в сфері працевлаштування в Канаді.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності - 79.11 Діяльність туристичних агентств.

Так, ТОВ «ПрофіПраця» надає 1 особу ( ОСОБА_11 ) для проведення програми «Канада», при цьому ОСОБА_3 отримав оплату для запуску програми в розмірі 1 000 євро і несе повну відповідальність за виконану роботу.

Згідно з копією квитанції АТ «Універсал Банк» №191118РР від 18.11.2019 року, відправник ОСОБА_12 перерахував ОСОБА_13 кошти в сумі 26 870 грн. з призначенням платежу: оплата за програмою «Канада» водієм ОСОБА_14 .

Крім того, відповідно до копії меморіального ордеру АТ КБ «ПриватБанк»

№ @2PL949228 від 22.11.2019 року, відповідно до якого платник Транз.сч._DN, DG, DZ, код платника 143 60570, перерахував ТОВ «ПрофіПраця» 13 500 грн. з призначенням платежу: оплата за інф. послуги 22.11.2019, ОСОБА_2 .

Так, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 вважав, що отримані ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40 500 грн є безпідставно набутим майном та відповідно до ст.1212 ЦК України підлягають поверненню.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ст.1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

З огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Отже, норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 564/1814/15-ц (провадження № 61-4804св18).

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його часткового скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з урахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 гру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі Праця», про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: