Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р.

м. Київ

справа № 755/12702/22

провадження № 2/755/873/23

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого позивач просить визнати за нею право власності на частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнати частину квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ; визнати право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ; визнати автомобіль «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати право власності на частину автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 ; визнати право власності на частину автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_3 ; залишити автомобіль «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , у власності ОСОБА_3 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 07.07.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають спільну малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі позивачем було придбано наступне майно: трикімнатна квартира загальною площею 71,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 998 800,00 грн.; автомобіль «Додж» 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 13 000,00 доларів США. Разом з тим, частини спірної квартири позивач вважає своєю особистою власністю, оскільки суму сплачених за квартиру коштів у розмірі 752 560,00 грн. дідом позивача, ОСОБА_7 30.10.2013 року, за наслідками продажу своєї квартири було перераховано позивачу, що підтверджено платіжним дорученням від 30.10.2013 року. Подаровані дідом кошти позивач негайно 30.10.2013 року внесла на власний рахунок в ПАТ «Банк Кіпру» згідно Договору банківського вкладу на вимогу «Комфортний» № ДВ-407/3408 від 30.10.2013 року. Оскільки бажанням продавця спірної квартири ОСОБА_8 було перерахунок коштів за квартиру саме в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивачем за заявою від 01.04.2014 року за вищевказаним Договором було знято всі готівкові кошти на суму 791 202,58 грн., відкрито поточний рахунок в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з якого перераховано продавцю квартири кошти в сумі 978 000,00 грн. 03.04.2014 року між продавцем ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено основний Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 997 942,00 грн. Отже, 997 942,00 грн. - загальна вартість квартири; з яких 791 202,58 грн. - особисті кошти позивача, подаровані їй дідом від продажу належної йому квартири; 206 739,42 грн. - спільні кошти подружжя. Таким чином, частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 є особистою власністю позивача, а частина квартири спільним майном подружжя, яке підлягає поділу у судовому порядку з дотриманням принципу рівності часток. Крім того, за спільні кошти подружжям в період шлюбу у 2020 році було придбано автомобіль «Додж» 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 13 000,00 доларів США, який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 . На час звернення позивача з даним позовом до суду середня вартість автомобіля становить 575 653,00 грн. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу рухомого майна, позивач вважає, що такий поділ підлягає судовому порядку з дотриманням принципу рівності часток. Оскільки спільне майно подружжя, а саме: частина квартири та автомобіль, є неподільними речами, позивач просить суд без стягнення грошової компенсації з позивача за 1/8 частину квартири в сумі 124 850,00 грн., а з відповідача частину автомобіля в сумі 287 826,50 грн., шляхом взаємозаліку такої компенсації визнати за позивачем право власності на спірну квартиру, залишивши у власності відповідача спірний автомобіль, що остаточно вирішить спір щодо подальшого права користування та розпорядження майном.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, постановлено проведення розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року долучено до матеріалів справи заяву представника позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд: визнати особисте право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за позивачем ОСОБА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 ; визнати право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 ; визнати автомобіль «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на частину автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на частину автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_3 ; залишити автомобіль «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , у власності ОСОБА_3 ; визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , з підстав, що містить зміст позовної заяви з урахуванням уточнень її підстав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року матеріали письмового відзиву на позовну заяву та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, які подано в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, - повернуто суб`єкту звернення.

Позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви, з урахуванням її уточнень.

Відповідач ОСОБА_3 та його уповноважений представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, вказуючи на те, що майно має бути поділено між подружжям порівну.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 07 липня 2007 року зареєстрували шлюб у Дарницькому районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданим Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17 січня 2017 року, актовий запис № 562. (а.с. 5)

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07 квітня 2017 року, актовий запис № 950. (а.с. 7).

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Судом встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження, виданих Печерським районним бюро ЗАГС м. Києва від 03.02.1962 року, актовий запис № 206, Дніпровським районним відділом ЗАГС м. Києва від 18.12.1986 року, актовий запис № 5998, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала діда по лінії батька - ОСОБА_7 , який відповідно до свідоцтва про смерть від 30.10.2019 року помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 26, 27)

За життя 30.10.2013 року дідом позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було продано ОСОБА_9 однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджено Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар К.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1798. Продаж квартири здійснено за домовленістю сторін за 768 546,00 грн., з яких 15 986,00 грн. були передані за Попереднім договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар К.Ю. 11 жовтня 2013 року. (а.с. 11-12)

Укладенню вказаного Договору купівлі-продажу квартири передувало відкриття ОСОБА_7 в ПАТ «Банк Кіпру» поточного рахунку № НОМЕР_2 в національній валюті, згідно Договору банківського рахунку № НОМЕР_3 від 29.10.2013 року. (а.с. 20-21)

За даними Виписки по особовому рахунку за 30.10.2013 року ПАТ «Банк Кіпру» у м. Києві, ОСОБА_9 перераховано на поточний рахунок ОСОБА_7 № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 752 560,00 грн. (а.с. 13)

30.10.2013 року ОСОБА_1 відкрито в ПАТ «Банк Кіпру» поточний рахунок № НОМЕР_4 в національній валюті, згідно Договору банківського рахунку № НОМЕР_5 від 30.10.2013 року. (а.с. 22-23)

За даними платіжного доручення № 002 від 30.10.2013 року ПАТ «Банк Кіпру» у м. Києві, ОСОБА_7 з його поточного рахунку № НОМЕР_2 перераховано на поточний рахунок позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , відкритий у ПАТ «Банк Кіпру», грошові кошти в сумі 752 560,00 грн., (а.с. 14)

Цього ж дня 30.10.2013 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_1 укладено Договір № ДВ-407/3408 (Вклад) банківського вкладу на вимогу «Комфортний», за умовами якого ОСОБА_1 з поточного рахунку № НОМЕР_4 (Договір № 52429 від 30.10.2013 р.) перераховано вклад на власний вкладний рахунок на вимогу № НОМЕР_6 в сумі 752 560,00 грн., що також підтверджено заявою на видачу готівки № 8722190 від 30.10.2013 року, квитанцією № 8722183 від 30.10.2013 року. (а.с. 16, 24-25)

За даними Виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (Договір № ДВ-407/3408 від 30.10.2013 року) на рахунку позивача № НОМЕР_6 наявний вклад з урахуванням нарахованих Банком відсотків на загальну суму 791 202,58 грн. (а.с. 18-19)

31.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. видано свідоцтво, яким підтверджено, що ОСОБА_1 знаходилась в приміщенні нотаріальної контори з метою укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , про що телеграмою повідомлявся продавець квартири ОСОБА_10 (а.с. 80, 81, 82)

01.04.2014 року за заявою про видачу готівки № 2755897 ПАТ «Банк Кіпру» видано ОСОБА_1 грошовий вклад із процентами по Договору № ДВ-407/3408 (Вклад) банківського вкладу на вимогу «Комфортний» від 30.10.2013 року на суму 791 202,58 грн. (а.с. 17)

03.04.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 на підставі Анкети-Заяви № 41626 укладено договір про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_7 у гривні, на який ОСОБА_1 внесено грошові кошти в сумі 978 000,00 грн. (а.с. 83, 86)

03.04.2014 року позивачем ОСОБА_1 придбано у ОСОБА_8 трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 978 000,00 грн., що підтверджено Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованим в реєстрі за № 2436, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квитанцією № 1, випискою по рахунку ОСОБА_1 та платіжним дорученням № 2 про перерахування ОСОБА_1 03 квітня 2014 року з її поточного рахунку № НОМЕР_7 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рахунок продавця ОСОБА_8 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошових коштів вартості придбаної квартири у розмірі 978 000,00 грн. (а.с. 28, 29, 85, 86, 87)

За даними Листа Територіального сервісного центру № 3247 Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 18.06.2022 року № 31/10/3247/197, згідно Єдиного державного реєстру МВС транспортних засобів та їх власників, станом на 17.06.2022 року транспортний засіб марки «Додж», 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_8 , дата державної реєстрації 01.12.2020 року, зареєстрований за ОСОБА_3 . (а.с. 122)

Згідно Звіту про оцінку майна ринкової вартості нерухомості, складеного оцінювачем ТОВ «Кето Груп» від 09.06.2022 року, ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 становить 998 800,00 грн. (а.с. 53-54, 88-118)

Згідно Звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_11 від 27.07.2022 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 становить 4 012 096,00 грн. (а.с. 58-63)

За даними сайту «АвтоРіа» щодо продажу автомобілів, ринкова вартість автомобіля «Додж», 2017 року випуску, станом на 19.01.2023 року становить 545 265,00 грн. (а.с. 123-124)

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно ч. 1-2 статті 325 Цивільного кодексу України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженим.

Відповідно до п.п.1-3 ч. 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя. В цьому випадку об`єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, тому що кошти, за рахунок яких майно було набуто, і сама річ мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так и тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Тобто у цьому разі виникає право роздільної приватної власності подружжя, тобто має місце трансформація одного об`єкта цієї власності в інший. Однак, оскільки така трансформація сталася за час шлюбу, то відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України тягар доказування відсутності спільного майна подружжя лягає на того, хто оспорює це. Така особа має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто.

Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 провадження № 61-13953св19)

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд визнає доведеним факт придбання спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як за особисті кошти позивача ОСОБА_1 у розмірі 791 202,58 грн., що становить 80,90% вартості квартири, так і за спільні кошти подружжя в сумі 186 797,42 грн., що становить 19,10% вартості квартири, - оскільки в матеріалах справи наявні платіжні/розрахункові документи на підтвердження перерахування дідом позивача ОСОБА_7 на рахунок позивача в ПАТ «Банк Кіпру» вищезазначеної суми коштів у розмірі 752 560,00 грн., які отримано ОСОБА_7 від продажу його особистої квартири за договором купівлі-продажу від 30.10.2013 року та які негайно 30.10.2013 року перераховано на поточний рахунок онуки, позивача ОСОБА_12 , в ПАТ «Банк Кіпру». В свою чергу, вказану суму коштів цього ж дня 30.10.2013 року позивачем внесено на власний поточний рахунок в якості вкладу під проценти в ПАТ «Банк Кіпру» за Договором № ДВ-407/3408 (Вклад) банківського вкладу.

З огляду на наявність у продавця спірної квартири рахунку відкритого у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивачем задля оплати вартості спірної квартири шляхом перерахування коштів на рахунок продавця, 01.04.2014 року було знято особисті кошти в ПАТ «Банк Кіпру», які є вкладом за Договором № ДВ-407/3408, та внесено зняту суму коштів, доклавши спільні з відповідачем кошти, на відкритий позивачем поточний рахунок в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з якого у подальшому 03.04.2014 року було перераховано кошти на рахунок продавця в сумі вартості придбаної квартири у розмірі 978 000,00 грн.

Таким чином, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про визнання за нею права особистої власності на частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки позивачем доведено факт внесення нею особистих коштів у рахунок вартості квартири у розмірі 791 202,58 грн. від загальної вартості квартири - 978 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї . За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»(чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , надавши докази права її особистої власності на 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , просить суд визнати частину вказаної квартири спільним майном подружжя, придбаним сторонами в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти подружжя, та здійснити поділ спільного майна подружжя, з дотриманням презумпції рівності часток, визнавши за позивачем та за відповідачем право власності на 1/8 частину кожному на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею та за відповідачем право власності на частину кожному на придбаний в період шлюбу та за спільні кошти подружжя автомобіль «Додж» 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін спірних правовідносин, встановивши факт особистої власності позивача ОСОБА_1 на частини спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та ураховуючи відсутність домовленості подружжя щодо поділу спільного майна, яке складає: частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль «Додж» 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , - суд вважає правомірним здійснити поділ такого майна шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 та за відповідачем ОСОБА_3 права власності по частині кожному від частини квартири АДРЕСА_1 (тобто по 1/8 частині спільної нерухомості кожному), та щляхом визнання права власності по частині кожному на автомобіль «Додж» 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , - оскільки судом встановлено, що спірне майно придбано у період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, є спільною сумісною власністю подружжя, за відсутності доказів протилежного, тому правовий режим спільного майна подружжя на спірне майно надає право поділу такого майна між подружжям у рівних частках.

В частині вимог позивача про визнання за нею права власності на спірну квартиру, залишивши у власності відповідача спірний автомобіль, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). (пункт 24)

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. (пункти 25, 26)

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги вищенаведені роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, задля недопущення штучного подвоєння судового процесу та задля повного захисту порушеного права, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про визнання за нею права власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка наразі знаходиться у користуванні позивача та їх спільної з відповідачем малолітньої дитини, та суд визнає обґрунтованим визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль «Додж» 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який наразі знаходиться у його користуванні.

При цьому, ураховуючи вартість частки відповідача у спірній квартирі та вартість частки позивача у спірному автомобілі з урахуванням інфляції, ураховуючи інтереси позивача, відповідача та їх спільної малолітньої дитини щодо порядку подальшого користування та розпорядження майном, ураховуючи ознаку неподільності майна, яке є об`єктами предмету спору, - суд вважає, що присудження кожному із подружжя неподільної речі, яка знаходится у їх користуванні, забезпечить повний захист права власності у спосіб, заявлений позивачем, задля досягнення мети правосуддя та принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, підлягає задоволенню.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 7 579,45 грн. Докази понесення позивачем інших судових витрат в матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69-71 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 190, 325, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати автомобіль «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на частину автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Залишити автомобіль «Додж», державний номерний знак НОМЕР_1 , у власності ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_9 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_10 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 7 443 (сім тисяч чотириста сорок три) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 02 лютого 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган