Справа № 466/8977/23
Провадження № 2/466/2147/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів,

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 3% річних за період з 02.05.2022 року по 31.08.2023 року в розмірі 35703,00 грн, інфляційні втрати за період з 02.05.2022 року по 31.08.2023 року в розмірі 139662,59 грн, а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь 855838,00 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.12.2020 року залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року.

У зв`язку із тим, що рішення суду не виконано своєчасно змушений звернутися до суду.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що ОСОБА_5 частково виконав рішення суду. Також звертає увагу суду на те, що позивачем не надано детального розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, а також не обґрунтовано позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, а також у додаткових письмових запереченнях на уточнену позовну заяву.

Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення у зв`язку із наступним.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь 855838,00 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.12.2020 року залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 визнано грошові зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 та визначено їх розмір.

Ці зобов`язання належним чином не були виконані боржником, тому в цьому випадку вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Аналогічні за змістом висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), обставини справи якої схожі із обставинами справи, яка переглядається, щодо виникнення між сторонами на підставі судового рішення грошового зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів на відшкодування шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.

Так, позивачем надано розрахунок індексу інфляції і 3 % річних з суми вказаного вище боргу за період з 02.05.2022 року по 30.11.2023 року відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідачами не спростовано вищенаведений розрахунок.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а тому із відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

До позовної заяви представником позивача долучено Угоду №233/23 про правничу допомогу від 28.08.2023 року, а також Попередній розрахунок на суму 6000 грн.

Проте, представником позивача не надано в розпорядження суду квитанції про оплату позивачем на його користь витрат на правову допомогу, а також не надано Акту прийому-передачі наданих послуг.

Під час розгляду вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 137, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3% річних за період з 02.05.2022 року по 31.08.2023 року в розмірі 35703,00 грн (тридцять п`ять тисяч сімсот три гривні), інфляційні втрати за період з 02.05.2022 року по 31.08.2023 року в розмірі 139662,59 грн (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят дві гривні п`ятдесят дев`ять копійок).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в доход держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 21.12.2023 року.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя О. І. Баєва