Справа № 559/2950/22
Провадження № 2/559/87/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна. В обґрунтування позову зазначає, що він з 14 жовтня 2001 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03 травня 2022 року. Під час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти ними було придбано наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 . Квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 були об`єднані та на них відповідачу виконавчим комітетом Дубенської міської ради видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 30.05.2012. Окрім того, на підставі рішення Дубенської міської ради від 19 грудня 2008 року №1760 на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0640 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:002:1917. За згодою подружжя усі правовстановлюючі документи було оформлено на ім`я ОСОБА_2 . Оскільки у добровільному порядку сторони не домовилися про поділ майна, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить поділити майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності в судовому порядку, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0640 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:002:1917, а також стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 04 січня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився. Подав до суду заяву, згідно якої розгляд справи просить проводити у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви позовні вимоги не визнає, просить розгляд справи проводити у її відсутності. Зазначила, що позивач не проживає фактично за адресою, вказаною у позовній заяві з травня 2022 року. Систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство, не дбає про майно, не сплачує комунальні послуги. Самостійно і без згоди відповідачки позабирав з квартири майно, що було придбано за спільні кошти і розпорядився ним. Також без її згоди продав транспортні засоби. Разом з тим, відзиву на позовну заяву не подала.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №161/14048/19, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2001 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 31-33).

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування у шлюбі, 09.02.2007 року ОСОБА_2 було укладено з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №224 (а.с.12-13)

Крім того, під час перебування у шлюбі, 07.03.2008 року ОСОБА_2 було укладено з ОСОБА_5 Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 . Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №567 (а.с.14-15).

Квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 були об`єднані та на них відповідачу виконавчим комітетом Дубенської міської ради видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 30.05.2012 (а.с.11, 49, 49 зворот).

Відповідно до висновку про вартість нерухомого майна від 15.11.2022, вартість садибного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 складає 252 464 грн. (а.с.22).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №029886, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0640 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:002:1917. Даний факт також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.16-17,20).

Відповідно до висновку про вартість нерухомого майна від 15.11.2022, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0640 га, кадастровий номер :02:002:1917 за адресою: АДРЕСА_4 становить 61 095 грн. (а.с.27).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено:«Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка,одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю а не спільною сумісною власністю подружжя,оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК».

З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка 0,0640 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:002:1917, придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, суд критично ставиться до доводів відповідача, що позивач у спірному будинку не проживає та не сплачує комунальних послуг, оскільки даний факт не впливає на правовий статус спільного майна подружжя. Вирішення долі іншого майна, зокрема транспортних засобі тощо, останні не входять у предмет даного спору, а відтак суд не уповноважений таку долю майна вирішувати. За таких обставин, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя в рівних частках.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141-142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ) про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна - задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : квартиру АДРЕСА_1 , яка утворилася шляхом об`єднання квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_2 , з господарськими будівлями та спорудами, що розташована на земельній ділянці площею 0,0640 га за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарським будівель та споруд, кадастровий номер :02:002:1917.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0640 га за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарським будівель та споруд, кадастровий номер :02:002:1917, розташовану за адресою АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору у розмірі 1567 (одна тисяча п`ятсот шістдесят сім) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Панчук