ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі відокремленого підрозділу Дніпропетровська дирекція приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі відокремленого підрозділу Дніпропетровська дирекція приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування") в особі відокремленого підрозділу Дніпропетровська дирекція приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи його тим, що 01 вересня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого, згідно договору страхування наземного транспорту №1996/19-Тз/Дп/10 від 19 грудня 2019 року, автомобіля марки Hyndai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим їй було спричинено збитки на суму, що згідно висновку експерта №3456 від 24 листопада 2021 року, становить 87 096, 85 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем, незважаючи на відсутність у неї заборгованості за кредитним договором, що надавався на купівлю транспортного засобу, у виплаті страхового відшкодування було відмовлено, просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в розмірі 87 096,85 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмова у виплаті страхового відшкодування була обумовлена недотриманням вимог заводу-виробника застрахованого ТЗ, невжиттям позивачем всіх необхідних можливих та доречних дій щодо запобігання пошкодження застрахованого ТЗ, зокрема, щодо забезпечення його нерухомості, тобто невиконанням дії, викладених в керівництві, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до пошкодження застрахованого ТЗ. Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин невірне законодавство, а саме Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", замість вірного - Закону України "Про страхування". Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до підпункту 28.2.9 пункту 28.9 договору страхування до випадків, що не є страховими належать збитки, що виникли внаслідок порушення страхувальником (іншою особою, допущеною до ТЗ) правил безпеки при ремонті чи обслуговуванні застрахованого ТЗ, правил його технічної експлуатації, вимог заводу - виробника та/ або встановленого порядку дій, викладеного у посібнику/ інструкції/ керівництва з експлуатації ТЗ, сервісній книжці, отже, страхувальник не виконала обов`язки, передбачені умовами договору, а саме п.п. 24.2.2 п. 24.2, 24.2.9, 24.2.10 договору страхування. Згідно підпункту 28.4.6 пункту 28.4 договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов`язків, передбачених умовами договору, в той час як зі змісту підпункту 28.2.9 пункту 28.2 договору страхування вбачається що, не належать до страхових випадків лише ті збитки, які стали прямим наслідком порушення страхувальником правил безпеки при ремонті чи обслуговуванні застрахованого ТЗ, правил його технічної експлуатації, вимог заводу-виробника та/або встановленого порядку дій, викладеного у посібнику /інструкції/керівництві з експлуатації ТЗ, сервісній книжці.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що вина особи у ДТП не впливає на обов`язок відповідача по виплаті страхового відшкодування згідно умов укладеного між ними договору. Виникла 01 вересня 2021 року подія ДТП належить до страхового випадку, передбаченого п.22.2.2 пункту 22.2 договору страхування. На підтвердження розміру збитків було складено висновок експерта, представник відповідача під час огляду транспортного засобу був присутнім, жодних зауважень не зазначав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 вересня 2021 року в м.Дніпро по вул.Гуртовій, 78-Б ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Hundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила стоянку в районі будинку за адресою м.Дніпро вул.Гуртова,78Б, залишивши транспортний засіб, не вжила всіх заходів, допустила його самовільний рух, внаслідок чого транспортний засіб здійснив наїзд на паркан.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки Hundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим завдано позивачу матеріальні збитки.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2021 року справа №199/7504/21 (а.с.27-28, 32-34).

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Hundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.31).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Hundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», договір №1996/19-Тз/Дп/10 від 19 грудня 2019 року (а.с.12-19).

20 грудня 2019 року між позивачем та АТ «Ощадний банк України» було укладено договір про споживчий кредит №446/0156 (лінія на сплату КАСКО) (а.с.35-44) та договір про споживчий кредит №446/0156 (а.с.45-52).

19 листопада 2021 року договір про споживчий кредит №446/0156 від 20 грудня 2019 року розірвано (а.с.53).

Відповідно до наданої довідки філією Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадний банк України» від 30 листопада 2021 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за кредитним договором №446/0155 від 20 грудня 2019 року (а.с.54)

28 грудня 2021 року позивачем було сплачено кредит вигодонабувачу АТ «Державний ощадний банк України» (а.с.20).

01 вересня 2021 року позивач звернулася з заявою до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про настання страхової події та виплату страхового відшкодування (а.с.26).

22 вересня 2021 року страховою компанією відмовлено у виплаті позивачу страхового відшкодування, оскільки позивачем не було дотримано всіх рекомендацій, вимог заводу-виробника, зазначених у посібнику, що призвело до пошкодження застрахованого ТЗ, тим самим не виконав умови передбаченні договором страхування (а.с.142-143).

24 листопада 2021 року судовим експертом Чернецьким М.В., на замовлення позивача, проведено автотоварознавчу експертизу, згідно висновку експерта № 3456 вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки Hundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 87 096,85 грн. (а.с.55-74).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виключення зі страхових випадків, передбачені розділом 28 договору страхування, стосуються лише страхових ризиків, визначених підпунктом 22.2.3 пункту 22.2 договору. В той же час, будь - яких виключень зі страхових випадків за страховими ризиками «Викрадення» та «Збитки внаслідок ДТП» договором страхування не передбачено. Враховуючи що пошкодження транспортному засобу позивача було спричинено в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що встановлено постановою Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2021 року, а тому дана подія є страховим випадком.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із положеннями пункту другого частини першої статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно із положеннями пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Положеннями частини першої статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із положеннями статті 16 вказаного Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону (частина друга статті 26 Закону України «Про страхування»).

Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору, у першу чергу, становлять його умови, визначені на розсуд сторін.

При цьому, загальні умови виконання зобов`язання визначені у статті 526 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання є таке, що здійснене відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договором добровільного страхування наземного транспорту №1996/19-Тз/Дп/10 від 19 грудня 2019 року "ALL RISKS", зокрема, п.22.1 встановлено, що страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.22.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості. Згідно п.22.2 цього договору до страхових випадків відносяться:

п.22.2.1 «Викрадення» - незаконне заволодіння ТЗ шляхом крадіжки, грабежу, розбою під час його знаходження в будь якому місці в будь який час.

п.22.2.2 «Збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або щнищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

п.22.2.3 «Збитки внаслідок інших подій» - викрадення окремих складових частин ТЗ чи додаткового обладнання (вказаного в розділі 7 договору), а також пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання (вказаного в розділі 7 договору) внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України;… якщо такі події не є виключенням зі страхових випадків згідно з умовами цього договору (розділ 28 договору).

При цьому, дійсно усі випадки виключення зі страхових випадків і обмеження страхування, причин відмови у виплаті страхового відшкодування визначаються розділом 28 вищевказаного договору страхування.

Таким чином, страховик перед прийняттям рішення про виплату страхового відшкодування повинен встановити відсутність випадків виключення зі страхових випадків, тобто випадків, передбачених розділом 28 договору.

Так, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування страховик посилався на те, що збитки, отримані застрахованим транспортним засобом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01 вересня 2021 року не є страховим випадком, оскільки подія підпадає під п.п.28.2.9 пункту 28.9 договору страхування, де до випадків, що не є страховими належать збитки, що виникли внаслідок порушення страхувальником (іншою особою, допущеною до ТЗ) правил безпеки при ремонті чи обслуговуванні застрахованого ТЗ, правил його технічної експлуатації, вимог заводу виробника та/ або встановленого порядку дій, викладеного у посібнику/ інструкції/ керівництва з експлуатації ТЗ, сервісній книжці.

Та, враховуючи п.п. 28.4.6 пункту 28.4 договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов`язків, передбачених умовами договору, відмовив у проведенні виплати.

Так, звертаючись до суду із дійсною апеляційною скаргою, відповідач наполягає на тому, що позивач порушила умови керівництва по експлуатації транспортного засобу, не перевела важіль перемикання передач на 1-шу передачу (механічна трансмісія) або в положення Р (автоматична трансмісія, не натиснула на педаль гальма і не перевела ключ запалювання в положення LOCK, що і призвело до події ДТП та спричинення застрахованому автомобілю пошкоджень.

Колегія суддів погоджується з таким доводом апеляційної скарги та вважає, що страховиком було правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, зважаючи на те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт наявності вини та порушення позивачем правил експлуатації транспортним засобом, що є у причинному зв`язку із спричиненими наслідками у вигляді пошкодження автомобіля.

Так, зокрема, в матеріалах справи наявний протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №011498, відповідно до якого встановлено факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, передбачених п.15.12, а саме здійснила стоянку у двері будинку за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши транспортний засіб, не вживши всіх заходів та допустила його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на паркан та отримав механічні пошкодження (а.с.27).

Вказаний протокол підписаний без будь-яких зауважень.

Крім того, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2021 року справа №199/7504/21 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України.

Згідно обставин, встановлених даною постановою, вбачається, що ОСОБА_1 здійснила стоянку у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши транспортний засіб, не вживши всіх заходів та допустила його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на паркан та отримав механічні пошкодження чим було порушено вимоги знаку 15.12 ПДР України (а.с.32-33).

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 в судовому засіданні під час розгляду адміністративного протоколу свою вину визнала, проти обставин події ДТП не заперечувала.

Отже, позивач усвідомлено розуміла, що у настанні дорожньо-транспортної пригоди наявна її вина, оскільки вона не вжила заходів належної зупинки автомобіля, чим допустила його самовільний рух, що призвело до спричинення механічних пошкоджень транспортному засобу та звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Звертаючись 01 вересня 2021 року до страховика із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, ОСОБА_1 зазначала, що вона включила задню швидкість, вийшла з машини з метою покласти речі до багажнику, оскільки він не відкрився - натиснула на вимкнення машини та остання покотилася в стіну (а.с. 26).

Вказані у висновку обставини відповідають обставинам, які остання надавала у своїх поясненнях до інспектора патрульної поліції (а.с.119).

Крім того, колегія суддів зауважує, що зважаючи на те, що п.п.28.2.9 пункту 28.9 договору страхування, встановлено, що не є страховими збитки, що виникли внаслідок порушення страхувальником (іншою особою, допущеною до ТЗ) правил безпеки при ремонті чи обслуговуванні застрахованого ТЗ, правил його технічної експлуатації, вимог заводу виробника та/ або встановленого порядку дій, викладеного у посібнику/ інструкції/ керівництва з експлуатації ТЗ, сервісній книжці.

У зв`язку з чим, до суду першої інстанції страховиком надавалося керівництво по експлуатації транспортного засобу автомобіля HYUNDAI, відповідно до якого встановлено, що "перед тим як покинути автомобіль обов`язково встановіть важіль перемикання передач на 1 передачу або в положення Р (паркування, АКПП), натисніть на педаль гальмування та переведіть ключ запалювання в положення LOCK. Не здійснення вказаних запобіжних заходів може призвести до непередбачуваного руху автомобіля".

"Перед тим як покинути автомобіль обов`язкового встановіть важіль перемикання передач в положення "Р" (паркування), задійте паркувальне гальмування та натисніть кнопку запуску та зупинки двигуна з метоюю вимкнення двигуна та, покинувши автомобіль, заберіть із собою електронний ключ. Не здійснення вказаних запобіжних заходів може призвести до непередбачуваного руху автомобіля" (а.с.135-136).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою цієї статті унормовано, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 березня 2018 року у справі №916/4613/15, Верховний Суд дійшов висновку, що «підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування", згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком».

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивачем (страхувальником) були порушені умови договору страхування, зокрема: умови технічної експлуатації транспортного засобу, що призвело до пошкодження двигуна його транспортного засобу, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки страховий випадок не настав і дії відповідача (страхової компанії) щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є правомірними.

Отже, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , а тому рішення суду є таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", замість вірного - Закону України "Про страхування", зважаючи, що відносини між сторонами виниклі виникли саме з інституту добровільного страхування.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із задоволення апеляційної скарги з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в особі відокремленого підрозділу Дніпропетровська дирекція приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 362 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі відокремленого підрозділу Дніпропетровська дирекція приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі відокремленого підрозділу Дніпропетровська дирекція приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі відокремленого підрозділу Дніпропетровська дирекція приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» судовий збір в розмірі 1 362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 січня 2023 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Пищида М.М.