провадження № 2-п/752/133/23
УХВАЛА

22.12.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2023 року по цивільній справі № 752/18095/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала справа 752/18095/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В листопаді 2023 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2023 року у справі № 752/18095/23, в якій просив скасувати заочне рішення у даній справі. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідачу не було відомо про перебування справи в провадженні суду. Після отримання копії судового рішення відповідач вжив заходів щодо його оскарження, оскільки, відповідач категорично не погоджується із обґрунтуванням позовних вимог та розірванням шлюбу між сторонами. Відповідач вважає, що приводом для подання позивачем позову про розірвання шлюбу слугував важкий психологічний стан позивача, пов`язаний із війною та вимушеним переїздом із донькою до іншої країни, а також постійною побутовою невлаштованістю. Посилаючись на викладене, а також з огляду на наявність обставин, які свідчать про можливість збереження шлюбу між сторонами, сторона відповідача вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд заяви повідомлялась належним чином. Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти перегляду заочного рішення . Оскільки між сторонами по справі примирення неможливе як і збереження самого шлюбу .

Відповідач в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, та просив заочне рішення у даній справі скасувати.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву сторони відповідача за наведеної явки сторін.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що у вересні 2023 року позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Марченко В.А. звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 23.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі, актовий запис № 529.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копія зазначеної ухвали була направлена відповідачу за відомою адресою, та із матеріалів справи вбачається, що судом вживались належні заходи щодо повідомлення відповідача про перебування справи в провадженні суду.

Дотримуючись розумних строків розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів, судом було ухвалено заочне рішення.

Так, заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2023 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, було задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі, актовий запис № 529. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Копія зазначеного рішення суду була направлена сторонам для відома за відомими суду адресами.

Сторона відповідача вказує, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що є поважною причиною, позов було подано позивачем під впливом важких обставин, пов`язаних із війною та необхідністю виїзду до іншої країни, та збереження шлюбу між сторонами можливе, а відтак наявні підстави для скасування заочного рішення у даній справі.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог заяви, суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У матеріалах справи міститься інформація, відповідно до якої відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відомим місцем проживання.

При винесенні заочного рішення судом були досліджені та прийняті до уваги всі обставини справи, а також досліджені всі матеріали справи.

Суд вважає, що обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодження сторони відповідача із винесеним рішенням по суті та є фактично обґрунтуванням апеляційної скарги.

Так, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить із того, що стороною відповідача не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого у справі заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені в заяві стороною відповідача обставини, на переконання суду, не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, достатніх та переконливих доказів безпідставності позовних вимог до заяви долучено не було, та судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є, зокрема, наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, а за відсутності зазначених обставин, суд не має достатніх підстав для скасування заочного рішення, а тому заява сторони відповідача про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 статті 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2023 року по цивільній справі № 752/18095/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко