КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5237/2023 Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 758/11052/22

01 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ратнікової В.М.

суддів: Левенця Б.Б.

Борисової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року, постановлену під головуванням судді Ларіонова Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дискримінації трудових прав, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 рокузалишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дискримінації трудових прав.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивачу необхідно подати позовну заяву, яка за змістом буде відповідати вимогам п. 4,5, ч. 3 ст. 175 ЦПК України та сплатити судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 10 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року про залишення позовної заяви без руху в частині невідповідності позовної заяви ОСОБА_1 вимогам п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду. У вказаному переліку відсутня ухвала суду про залишення позовної заяви без руху.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовою якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати в порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи своїми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №668/8268/15-ц.

Виходячи зі змісту статті 353 ЦПК України, ухвала суду про залишення без руху позовної заяви у зв`язку з її не відповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України не підлягає апеляційному оскарженню.

Згідно з п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.

Отже, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду лише в частині залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з підстав не сплати судового збору.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року про залишення позовної заяви без руху в частині невідповідності позовної заяви ОСОБА_1 вимогам п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України слід повернути апелянту.

Керуючись ст.ст.353, 357 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року про залишення позовної заяви без руху в частині невідповідності позовної заяви ОСОБА_1 вимогам п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України - повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: