Справа № 161/3770/23 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1093/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_2 про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 09 вересня 2022 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_2 у м. Луцьку на перехресті вулиць Шевченка-Набережна, керуючи автомобілем "Skoda Fabia", номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті з круговим рухом не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "Toyota RAV4", номерний знак НОМЕР_2 , яким вона керувала на перехресті з круговим рухом у крайній правій смузі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф.

Як указує позивачка, після настання ДТП, 12 вересня 2022 року вона звернулася до страхової винуватця ОСОБА_2 ПАТ «НАСК "Оранта" із заявою про настання страхового випадку. В ході спілкування із представником страхової компанії ним було оглянуто автомобіль. Проте, вказує, що жодного звіту або іншого документа, яким страхова визначила розмір заподіяної шкоди, а також вартість ремонту автомобіля, складено не було.

За наслідками проведення огляду ТОВ "АВТОКОНЦЕРН" було надано рахунок № НОМЕР_3 від 08 листопада 2022 року, згідно з яким визначено вартість ремонту автомобіля в сумі 81 986 грн 40 коп. Однак, страховою компанією на користь ТОВ "АВТОКОНЦЕРН» було відшкодовано лише 53 996 грн 11 коп.

Зазначає, що вказана сума була виплачена без жодного погодження і повідомлення стосовно порядку розрахунку розміру виплати страхового відшкодування. Позивач повторно зверталася до страхової компанії із заявою про виплату повної суми страхового відшкодування. Однак, жодних дій, відшкодувань від страхової не було. Вважає, що ПАТ "НАСК "Оранта" було здійснено страхове відшкодування в розмірі, що є меншим, ніж вказаний у заяві про страхове відшкодування (81 986 грн 40 коп. - 53 996 грн 11 коп. = 27 990 грн 29 коп.), а тому сума, що підлягає стягненню на її користь, становить 27 990 грн 29 коп.

Позивач також вказує, що через бездіяльність та халатність відповідачів, зазнала моральної шкоди, зокрема, значне пошкодження автомобіля позбавило її можливості тривалий час користуватися автомобілем, що призвело до істотних моральних переживань від неможливості своєчасно виконувати плани (робочі, сімейні) та забезпечувати щоденні потреби, вона витрачала свій час, своє психологічне здоров`я, самостійно вирішувала усі питання щодо страхового відшкодування. Беручи до уваги зазначене, вважає, що із відповідачів підлягає до відшкодування моральна шкода в розмірі 100000 грн.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ "НАСК "Оранта" недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 27 990 гривень 29 копійок, штрафні санкції у розмірі 7 342 гривень 37 копійок (1 151 грн 83 коп. - інфляційне збільшення, 5, 840 грн 13 коп.- подвійна облікова ставка НБУ, 350 грн 41 коп. - 3% річних), а також просила стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 27 990 гривень 29 копійок, а також штрафні санкції у розмірі 7 342 гривні 37 копійок: 1 151 гривня 83 коп. - інфляційне збільшення, 5 840 гривень 13 коп. - подвійна облікова ставка НБУ, 350 гривень 41 коп. - 3% річних.

Стягнуто з ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 363 гривні 09 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду в частині задоволення позову, ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а також не з`ясував усіх обставин справи. Покликається на те, що згідно з проведеним представником страхової компанії оглядом пошкодженого ТЗ позивачки складено протокол огляду саме 12 вересня 2022 року та підписаний нею. Відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту, проведеної страховиком, вартість ремонту визначено в сумі 56 494, 11 грн, із урахуванням розміру франшизи. При цьому, розрахунок страховика проведено на дату ДТП, в той час як розрахунок СТО здійснено 08.11.2022, тобто майже через два місяці. Вказує, що виплата страхового відшкодування в сумі 53996, 11 грн проведена 25.11.2022, тобто з дотриманням термінів, встановлених п. 36.2 ст. 36 Закону (до 90 днів з дня ДТП). Тому із незрозумілих причин позивачем проведено розрахунок штрафних санкцій із суми боргу 81986,40 станом на 08.11.2022, в той час як термін виплати страхового відшкодування на цю дату не настав. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди апелянт зазначає, що законом не передбачено виплату моральної шкоди потерпілим у випадку пошкодження лише транспортного засобу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказувала, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності до вимог Закону та положень ЦК України. Вважає, що доводи апеляції зводяться до довільного тлумачення положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та жодним чином не вказують на порушення або недотримання міським судом вимог матеріального і процесуального права під час прийняття рішення. Вказує, що вона повідомляла страхову компанію, що ремонт її автомобіля буде проводитись в офіційного дилера «Тойота», оскільки автомобіль є новим та придбаним нещодавно. Жодних заперечень з цього приводу у відповідача не було. Покликається на те, що всі обставини справи судом було належно встановлено і досліджено. Суд обґрунтовано взяв до уваги, що відповідачем не було виплачено страхове відшкодування у повному обсязі. Доказів, які б спростували наведені обставини, апелянтом суду не надано. Просить залишити рішення суду без змін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та підставності позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди, зменшивши її розмір.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 09 вересня 2022 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_2 в м. Луцьку на перехресті вулиць Шевченка-Набережна, керуючи автомобілем "Skoda Fabia", номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті з круговим рухом не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "Toyota RAV4", номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , коли рухалася в крайній правій смузі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 850 грн (а.с.15-16).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля марки "Skoda Fabia", номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № від 11.09.2021. Франшиза за полісом становить 2 500 грн (а.с.12).

Таким чином, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є саме відповідач ПАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 власником транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_6 , є позивач ОСОБА_1 , а отже позивачу була спричинена матеріальна шкода, оскільки був пошкоджений належний їй на праві власності автомобіль.

Судом встановлено, що 12.09.2022 позивач звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» та в цей день було здійснено огляд автомобіля, про що було зазначено і у відзиві представника страхової компанії.

Позивачка вказує, що жодного звіту, або іншого документа, яким страхова визначила розмір заподіяної шкоди, а також вартість ремонту автомобіля, складено не було.

За наслідками проведення огляду ТОВ "АВТОКОНЦЕРН" на замовлення позивачки було надано рахунок № НОМЕР_3 від 08 листопада 2022 року, згідно з яким визначено вартість ремонту автомобіля в сумі 81 986 грн 40 коп.

Однак, ПАТ «НАСК «Оранта» 25 листопада 2022 на користь ТОВ "АВТОКОНЦЕРН» було відшкодовано лише 53 996 грн 11 коп.

Позивач повторно зверталася до страхової компанії із заявою про виплату повної суми страхового відшкодування, оскільки після проведення ремонту вона сплатила ТОВ «АВТОКОНЦЕРН» решту суми, необхідної для ремонту автомобіля, в розмірі 27990,26 грн.

ОСОБА_1 вважає, що ПАТ "НАСК "Оранта" було здійснено страхове відшкодування в розмірі, що є меншим, ніж зазначено у заяві про страхове відшкодування (81 986 грн 40 коп. - 53 996 грн 11 коп. = 27 990 грн 29 коп.), а тому сума за ремонт її пошкодженого автомобіля , що підлягає достягненню на її користь, становить 27 990 грн 29 коп.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (надалі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права на відшкодування шляхом звернення вимоги про виплату страхового відшкодування до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди та настання страхового випадку. Предметом спору є відшкодування позивачем суми страхового відшкодування, яка, на думку позивача, є заниженою.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 як на підтвердження своїх вимог посилалася на рахунок №КС000001678 від 08.11.2022 щодо вартості ремонту автомобіля, внаслідок пошкоджень, що виникли після ДТП, складеного ТОВ «Автоконцерн».

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, до матеріалів цивільної справи відповідачем не додавались будь-які докази визначення розміру матеріального збитку згідно з калькуляцією вартості відновлювального ремонту, що складені страховиком із застосуванням відповідним чином сертифікованого в Україні програмного забезпечення або згідно з актом товарознавчого дослідження (за вибором страховика).

Тобто, розмір збитків апелянтом не спростований.

Вирішуючи спір, суд, правильно застосувавши положення статей 979, 980, 990 ЦК України, статей 12, 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умови договору страхування, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що мав місце страховий випадок, який передбачений умовами договору страхування, та правильно взяв до уваг суму страхового відшкодування потерпілій від ДТП в розмірі понесених нею витрат на відновлювальний ремонт, який фактично було здійснено відповідною ремонтною організацією.

Відповідно до норм статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Знос вираховується як виходячи з термінів експлуатації автомобіля (5 років для легкових автомобілів виробництва країн СНД; 7 років для легкових авто інших країн), так і з особливостей експлуатації і стану автомобіля.

Однак, у даному випадку, як видно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, пошкоджений автомобіль позивачки 2021 року випуску.

Пунктом 36.2.статті 36 названого Закону встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

У відповідності до пункту 7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Таким чином, виплативши лише частину суми відшкодування в розмірі 53 996,11 грн, страховик порушив вимоги Закону, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині стягнення зі страхової компанії на користь позивача штрафних санкцій з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, справа № 308/3162/15-ц вказано, що за змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, у якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак таке правовідношення є грошовим зобов`язанням. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Такий же підхід закріплено постановами КЦС ВС від 13.02.2019, справа № 456/3525/15; від 28.07.2021, справа № 756/8711/18.

Однак, вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» з 12 вересня 2022 року (день подачі заяви потерпілою) виник обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування, 90-денний строк виконання якого спливав 11 грудня 2022 року.

Виплату страхового відшкодування в сумі 53996,11 грн страховою компанією проведено 25.11.2022 року, тобто в строки, визначені вимогами п.36.2. ст. 36 наведеного Закону.

До справи додано акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № КН 000000971 від 29.12.2022 року, в якому вказано про завершення ремонтних робіт і передачу відремонтованого автомобіля виконавцем замовнику ОСОБА_1 та зазначена вартість робіт з ПДВ - 81986,40 грн. Також позивачкою надано квитанцію про сплату нею 27990,26 грн різниці між повною вартістю ремонту та сумою, яка перерахована 25.11.2022 року страховою компанією (53996,11 грн).

Разом з тим, із наведеного розрахунку позивача вбачається, що штрафні санкції вона розраховує, починаючи з 08.11.2022 року, виходячи із повної суми вартості ремонту - 81986,40 грн, хоча зі змісту акту здачі-приймання робіт (надання послуг) ТОВ «Автоконцепт» завершення робіт та повна сплата суми за виконану роботу датовані 29.12.2022 року (а.с.18,19).

Таким чином, у даному випадку апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги, що на дату 08.11.2022 року кінцевий термін виплат страхового відшкодування не настав, а виплата частини суми страхового відшкодування до закінчення ремонтних робіт та повного розрахунку відбулася в межах 90-денного строку. Отже, такі вимоги позивачки є безпідставними, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи, що факт прострочки виконання грошового зобов`язання відповідача перед позивачем на суму 81986,40 грн, починаючи з 08.11.2022 року, не доведено, судом першої інстанції неправомірно стягнуто з відповідача інфляційні збитки, 3% річних та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Отже, підстав для стягнення на користь позивача заявлених штрафних санкцій за прострочення грошового зобов`язання немає.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як вбачається із пункту 3 частини 2 вказаної вище статті, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини 3 вказаної вище статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, яка в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим вона понесла і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самою потерпілою та визначається у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом з тим, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено стягнення зі страхової компанії моральної шкоди за пошкодження транспортного засобу, а лише відповідно до ст.26-1 Закону у випадку заподіяння потерпілому шкоди здоров`ю чи життю.

Отже, позивачка, заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди з страхової компанії, що пов`язана із пошкодженням її автомобіля, не врахувала наведені норми закону, а тому висновки суду про стягнення з відповідача 1000 грн моральної шкоди на користь ОСОБА_1 також є помилковими. У разі доведення наявності такої шкоди, суд мав підстави для стягнення її з винуватця ДТП, однак відмовив у таких вимогах, а позивач рішення в цій частині не оскаржувала, отже погодилась з ним.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог і в частині відшкодування моральної шкоди зі страхової компанії.

Оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. (ч.10, 13 ст. 141 ЦПК України).

У зв`язку із задоволенням позову та апеляційної скарги частково, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню позивачкою відповідачу в сумі 279,70 грн, а з відповідача в користь позивачки в сумі 1240 грн, то різниця в сумі 960,30 грн підлягає стягненню з позивачки ОСОБА_1 в користь відповідача ПАТ «НАСК Оранта».

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 342 (сім тисяч триста сорок дві) гривні 37 копійок та моральної шкоди в сумі 1000 (одна тисяча) гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 30 копійок понесених витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді