Провадження № 22-ц/802/1129/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про завершення виконавчого провадження та скасування постанови за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, яку мотивував тим, що державний виконавець не у повному обсязі виконав виконавчий документ, а саме : не повністю стягнув заборгованість з боржника.

З цих підстав заявник просив суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Першого ВДВС у м. Луцьку Дмитрук В.Д. при винесенні постанови про завершення виконавчого провадження ВП №24746761 від 21 лютого 2020 року та скасувати цю постанову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та ухвалити нову - про задоволення скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що державний виконавець Дмитрук В. Д. незаконно винесла постанову про завершення виконавчого провадження в частині одного виконавчого документу, порушила процедуру виконання судового рішення, що потягнуло порушення права скаржника на належне виконання рішення суду про відшкодування збитків.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи. З огляду на норми ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених , не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд даної справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що у зв`язку з повним погашенням заборгованості за окремим виконавчим документом про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн державний виконавець постановою від 21 лютого 2020 року обґрунтовано та правомірно завершила виконавче провадження, а доводи скарги зводяться до неправильного розуміння стягувачем обставин здійснення виконавчих проваджень, зокрема, у зв`язку з перебуванням на виконанні двох виконавчих листів окремо щодо моральної та матеріальної шкоди.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає та апеляційний суд погоджуюється з такими висновками суду.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Волинської області від 15 жовтня 2010 року №1-13/2010 (реєстраційний номер в ЄДРСР 11692217) цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 60 000,00 гривень матеріальної шкоди та 10 000,00 гривень завданої моральної шкоди, та стягнуто в користь ОСОБА_3 з нього ж 10 000,00 гривень моральної шкоди.

На виконання вказаного вироку в частині цивільного позову Апеляційним судом Волинської області було видано 5 окремих виконавчих листів, тобто, окремо стосовно кожної стягнутої суми на користь цивільних позивачів, а також окремо стосовно судових витрат на користь держави.

Судом встановлено, що відносно стягувача ОСОБА_1 видано два окремі виконавчі листи про стягнення 10 000,00 грн завданої моральної школи, а також про стягнення 60 000,00 грн завданої матеріальної шкоди.

За виконавчим листом про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн було відкрито виконавче провадження №24746761, яке завершене постановою державного виконавця від 21 лютого 2020 року, яка є предметом оскарження.

За виконавчим листом про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 60 000,00 грн на даний час існує відкрите виконавче провадження №24746714, провадження в якому продовжує здійснюватися Відділом державного виконавчої служби у місті Луцьку ЗМУ МЮ.

З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області ЗМУ МЮ від 15 червня 2023 року слідує, що всього за обома виконавчими провадженнями з боржника було стягнуто 42 096,15 грн шляхом відповідних відрахувань з його пенсії, а ще 19 000,00 грн боржник повернув стягувачу поза межами виконавчого провадження, що стверджується відповідними розписками, заборгованість залишається в розмірі 8903,85 грн .

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції ствердив, що дійсно отримав за розписками 19 000,00 грн від боржника, а також дійсно отримав шляхом перерахування від органів ДВС у розмірі 42 096,15 грн. Всього погашено 61 096,15 грн., про що вказує і сам скаржник у своїй скарзі.

Таким чином, судом правильно встановлено, що станом на день розгляду цієї скарги, заборгованість боржника становить 8 903,85 грн (70 000,00 61 096,15), яка продовжує стягуватися, як матеріальна шкода в межах виконавчого провадження №24746714, яке є відкритим на даний момент і в ньому здійснюються відповідні виконавчі дії.

Суд першої інстанції, встановивши належним чином обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги на дії головного державного виконавця.

При цьому колегія суддів враховує, що дії головного державного виконавця Дмитрук В. Д. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідають вимогам Закону, тому наведені доводи боржником не свідчать про порушення прав останнього.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки останні є такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів.

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року в даній справі залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді