КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1911/23
Провадження № 2/488/1113/23 р.
13.12.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
за участю секретаря судового засідання Волошиної Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 01.06.2020 року між ним та відповідачами по даній справі - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , був укладений договір позики, за яким відповідачі отримали від нього суму грошових коштів у розмірі 107 000.00 доларів США, строком користування - до 01.06.2023 року.
Факт отримання відповідачами грошових коштів підтверджується письмовою розпискою від 01.06.2020 р., яка була написана відповідачем ОСОБА_2 власноруч та підписана ним та відповідачем ОСОБА_3 .
Разом з тим, відповідачі умови договору позики від 01.06.2020 року не виконали, і у строк, зазначений у розписці, суму позики не повернули.
На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку борг за договором позики від 01.06.2020 року у розмірі 107 114,33 дол. США, з яких: 107 000,00 дол. США основна сума боргу, 114,33 дол. США -3% річних.
Ухвалою судді від 16.06.2023 р. було відкрито провадження у даній справі, і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі в судове засідання неодноразово не з`являлися, хоча судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надали.
Враховуючи те, що від відповідачів відзив та заява про розгляд справи у їх відсутність не надходила, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким відповідач взяв у позивача у борг, в інтересах сім`ї, на розвиток бізнесу та зі згоди цивільної дружини ОСОБА_3 , суму грошових коштів у розмірі 107 300.00 доларів США, строком до 01.06.2023 року. Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, копія та оригінал якої наявні у матеріалах даної справи. При цьому дата укладення договору позики /отримання грошових коштів за договором позики/, у розписці відсутні.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
З урахуванням наведених положень закону, суд прийшов до висновку про існування між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 правовідносин за договором позики від 01.06.2020 р.
Аналогічна позиція щодо підтвердження невиконання боржником зобовязань за договором позики висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц, у якій зазначено, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому сума основного грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням меж позовних вимог, заявлених у позові, складає - 107 000,00 грн.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
За нормою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, до дня ухвалення судового рішення, що становить 691 календарний день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12.
Між тим, позивачем до свого позову не надано детального та обгрунтованого розрахунку 3% річних та не зазначено періоди такого нарахування, тому суд знаходить цю вимогу необгрунтованою та не вбачає підстав для стягнення 3% річних, що становить 114,33 дол. США.
Щодо посилання позивача на те, що договір позики був укладений в інтересах сім`ї, через що солідарний обов`язок за цим договором виник для обох відповідачів як подружжя, то суд таке сприймає критично, до уваги не приймає, та не вбачає підстав для стягнення грошових коштів з відповідача ОСОБА_3 з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
В силу ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відмінність зареєстрованого шлюбу від фактичного у сфері укладення договорів полягає в тому, що договір, укладений одним з учасників "фактичних шлюбних відносин" в інтересах сім`ї з третьою особою, не створює обов`язків для іншого учасника (якщо в самому договорі не вказане інше), навіть якщо майно, одержане за цим договором, використане в інтересах сім`ї.
Так, зі змісту наявної у справі розписки вбачється, що зобов`язання з повернення коштів за договором позики взяв на себе саме позичальник, відповідач по даній справі - ОСОБА_2 , з якого суд вважає необхідним стягнути грошові кошти. Доказів того, що відповідач ОСОБА_3 виступила поручителем чи майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 , судовим розглядом не встановлено. Тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з неї грошових коштів за зобов`язаннями ОСОБА_2 , що виникли із договору позики.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 13 420,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -
Позов - задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 - відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
повний текст заочного рішення суду складено 25.12.2023 року
Суддя Л.І. Селіщева