Провадження № 2/638/4873/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В. В.,

при секретарі Рєзнік І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Романченко О. М. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 4752, 02 грн. на утримання нерухомого майна нежитлових приміщень 1-го поверху №53-1-:-53-4, загальною площею 68,8 кв.м. літ. «А-8», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , - пропорційно її частці у праві власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якому на підставі договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого 09.03.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В. за реєстровим № 767 на праві приватної власності належали нежитлові приміщення 1-го поверху №53-1-:-53-4, загальною площею 68,8 кв.м. літ. «А-8», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно він заповів своїй дружині ОСОБА_1 . Крім дружини ОСОБА_1 , неповнолітнього сина ОСОБА_3 ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини звернулась мати померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інша донька померлого ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини не зверталась. З огляду на кількість спадкоємців ОСОБА_3 (5осіб) розмір обов`язкової частки матері померлого ОСОБА_2 становить 1/10 частина спадкового майна. Таким чином, ОСОБА_2 з 09 вересня 2020 року являється власником 1/10 частини вказаних нежитлових приміщень. Разом з тим, починаючи із вересня 2020 року відповідач ОСОБА_2 , як співвласник нежитлових приміщень, не приймає жодної участі в утриманні належного їй нерухомого майна та не сплачує комунальні послуги з його утримання. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2022 у справі №638/14535/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4061, 29 грн. як витрати на утримання нерухомого майна за період з 15.09.2020 по 16.02.2022. Після ухвалення судового рішення ОСОБА_2 продовжує ігнорувати виконання обов`язку як співвласника щодо утримання належного їй нерухомого майна. ОСОБА_1 було самостійно сплачено комунальні послуги за утримання нерухомого майна, а тому вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача понесених позивачем грошових коштів на утримання нерухомого майна за період з 19.02.2022 по 31.08.2023 у розмірі 4752, 02 грн. пропорційно її частці у праві власності на нерухоме майно. Просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання нерухомого майна, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.09.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Романченко О. М. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на утримання нерухомого майна за період з 19.02.2022 по 13.09.2023 у розмірі 6647, 02 грн. пропорційно її частці у праві власності на нерухоме майно.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій зазначено, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надавала, відзиву на позов не направляла.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 на підставі договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого 09.03.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В. за реєстровим №767 на праві приватної власності належали нежитлові приміщення 1-го поверху №53-1-:-53-4, загальною площею 68,8 кв.м. літ. «А-8», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно він заповів своїй дружині ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю. за заявою ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу №37/2020.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2022 року у справі №638/14535/21, яке згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, набрало законної сили 02.12.2022, встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись дружина спадкодавця ОСОБА_1 , неповнолітній син ОСОБА_3 ОСОБА_4 , мати спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інша донька померлого ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Отже, в рамках розгляду цивільної справи №638/14535/21 судом досліджено матеріали спадкової справи №37/2020 та відповідно до положень частини 1 статті 1241 ЦК України зроблено висновок, що з огляду на кількість спадкоємців ОСОБА_3 (5 осіб), розмір обов`язкової частки матері спадкодавця ОСОБА_3 становить 1/10 частина спадкового майна, а тому відповідач ОСОБА_2 з 09 вересня 2020 року являється власником 1/10 частини нежитлових приміщень 1-го поверху №53-1-:-53-4, загальною площею 68,8 кв.м. літ. «А-8», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для звернення позивача до суду є той факт, що відповідач ОСОБА_2 , як співвласник нежитлових приміщень, не приймає жодної участі в утриманні належного їй нерухомого майна та не сплачує комунальні послуги з його утримання у частині, що відповідає її частці у праві власності на нерухоме майно, тобто 1/10.

Відповідно до статті 13 Конституції України власність зобов`язує.

Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника сплачувати комунальні послуги на утримання нерухомого майна.

Стаття 360 Цивільного кодексу України визначає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Неукладення споживачем послуг відповідного договору на їх отримання суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та вищевказаним вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому відсутність письмово оформленого договору про надання житлово-комунальних послуг, як і відсутність особового рахунку, саме по собі не позбавляє відповідача, як споживача, обов`язку оплачувати надані їй послуги.

Відповідні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі №210/5796/16-ц та від 04.12.2019 року у справі №753/8203/16-ц.

Таким чином, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають за ч. 1 ст. 541 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (стаття 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

За вказаних обставин, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 , сплативши витрати по утриманню нерухомого майна, які були нараховані в тому числі і на іншого співвласника, тобто ОСОБА_2 , виконала солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, а тому має право вимагати від відповідача їх відшкодування.

Наданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 самостійно понесла витрати по утриманню нерухомого майна,сплативши наступні комунальні послуги:

1)за утримання будинків та прибудинкових територій 3422, 00 грн. (квитанція №2959 від 14.06.2023 на суму 2607, 00 грн., квитанція №3817 від 10.08.2023 на суму 815 грн.);

2)за технічне обслуговування електричних мереж 434, 00 грн. (квитанція №7816 від 16.01.2023 на суму 174 грн., квитанція №3294 від 14.04.2023 на суму 260, 00 грн.);

3)за теплову енергію 60950, 00 грн. (квитанція на суму 3000, 00 грн., квитанція №3307 від 14.04.2023 на суму 1000, 00 грн., квитанція №2875 від 09.05.2023 на суму 1000, 00 грн., квитанція від 03.06.2023 на суму 5000, 00 грн., квитанція від 14.06.2023 на суму 4000, 00 грн., квитанція від 08.07.2023 на суму 3000, 00 грн., квитанція від 17.07.2023 на суму 15000, 00 грн., квитанція від 06.08.2023 на суму 5000, 00 грн., квитанція від 12.08.2023 на суму 5000, 00 грн., квитанція від 04.09.2023 на суму 4950, 00 грн., квитанція від 04.09.2023 на суму 14000, 00 грн.);

4)за постачання теплової енергії з урахуванням витрат по обслуговуванню вузлів обліку 1664, 20 грн. (квитанція №3356 від 14.04.2023 на суму 1131, 20 грн., квитанція №2976 від 14.06.2023 на суму 533, 00 грн.).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 протягом вказаного періоду не здійснювала жодних виплат на утримання належного їй нерухомого майна, позивач, як співвласник, сплачувала комунальні послуги як за себе, так і за відповідача, а тому позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу 1/10 частини понесених нею витрат на оплату комунальних послуг є законною та обґрунтованою. Оскільки всього за період з 19.02.2022 по 13.09.2023 розмір сплачених позивачем коштів на утримання нерухомого майна становить 66470, 20 грн., то з відповідача підлягає стягненню 1/10 частини цієї суми, тобто 6 647, 02 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання нерухомого майнапідлягає задоволенню.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 141, 265, 274-279, 281 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 322, 322, 360, 526, 544 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання нерухомого майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , витрати на утримання нерухомого майна нежитлових приміщень 1-го поверху №53-1-:-53-4, загальною площею 68,8 кв.м. літ. «А-8», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 6647 (шість тисяч шістсот сорок сім) гривень 02 (дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. В. Щепіхіна