РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 181/526/22
Провадження № 2/181/10/23
"02" лютого 2023 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Літвінової Л.Ф.,
з участю секретаря судового засідання Остапенко А.О.,
позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2
представника позивачів адвоката Майорова С.В. (у режимі ВКЗ)
представника відповідача адвоката Дубини О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -
26 липня 2022 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 та ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 10 грудня 2019 року о 05 годині 50 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи на законних підставах автомобілем «ВАЗ-2101» державний номер НОМЕР_1 , рухався у темну пору доби, по вул. Соборна, смт. Межова, Дніпропетровської області не вжив заходів для зменшення швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем попереду марки «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . В наслідок даної події, автомобіль «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження, а пасажир автомобіля ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_3 поруш вимоги п.12.3, 13.11 Правил дорожнього руху України, та відповідно скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказані обставини встановлені постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року по справі №181/292/21, що набрала законної сили 22.08.2021 року, та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за фактом ДТП, за участю водія ОСОБА_3 , суддею Межівського районного суду Дніпропетровської області, - ОСОБА_3 визнано винним. Достовірно знаючи про це рішення ОСОБА_3 , маючи час та можливість його оскаржити, не оскаржив, а тому погодився з цим рішенням.
Із зазначеними підставами про відмову страхового відшкодування ОСОБА_1 не згоден, тому як, відповідно до абз. 4 ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Таким чином, страховику з самого початку було відомо про розслідування кримінального провадження за вказаним фактом ДТП, та він мав обов`язок припинити строки до дати, коли отримав рішення суду за результатами розгляду кримінального провадження та справи про адміністративне правопорушення, а тому посилання про несвоєчасне подання заяви про страхове відшкодування є незаконним з боку страховика відповідача №2. Чинним законодавством не передбачено припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову, як наприклад передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика не зазначений у законодавстві, як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Таким чином страхова компанія ПАТ НАСК «Оранта» повинна сплатити страхове відшкодування в межах лімітів страхової відповідальності позивачу ОСОБА_1 та не перекладати відповідальність, щодо відшкодування на водія забезпеченого транспортного засобу, враховуючи поважність пропуску строку подання заяви про страхове відшкодування з боку потерпілої особи-позивача.
Разом з матеріальною шкодою була спричинена моральна шкода, яка в порядку п.п.2,3 ч.2 ст.23, 1167, 1177 Цивільного кодексу України має бути відшкодована.
У сукупності всі зазначені факти завдали позивачу ОСОБА_1 значних душевних переживань та страждань, тому як дуже значний термін часу ОСОБА_1 не міг використовувати належний йому автомобіль «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 за призначенням, для потреб родини, чим був дуже пригнічений та зазнавав репутаційних втрат як чоловік. Негідна поведінка відповідача ОСОБА_3 щодо ухилення від відповідальності та намагання перекласти відповідальність на ОСОБА_4 у цій дорожньо-транспортній ситуації, викликали в позивача №1 стан пригнічення та тривалу дратівливість на протязі всього періоду розслідування кримінального провадження, а потім судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також, позивачу ОСОБА_2 , незаконними діями водія ОСОБА_3 завдана моральна шкода, внаслідок моральних та фізичних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Внаслідок зазначеного ДТП, 10.12.2019 року, ОСОБА_2 отримала поверхневу травму голови та забій грудної клітини. З цього приводу зверталась 10.12.2019 року о 16.50 годин до швидкої медичної допомоги. Також, 12.12.2019 року зверталась до лікаря хірурга поліклініки КНП «Центральна лікарня МСР», та встановлений діагноз: посттравматичний міозит м`язів шиї. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №15 від 10.02.2020 року: тілесних ушкоджень не виявлено. На рентгенограмах шийного відділу хребта від 11.12.2019 року: кістково-травматичних змін не виявлено. Виявлено: спондилоартроз, дифузна протрузія диска між С5-С6 (на рівні між 5-5 шийними хребцями), шпора задньо-нижнього кута С5 (на рівні 5-го шийного хребця), осте офіт передньо-нижнього кута С5 (на рівні 5-го шийного хребця). Зазначені фізичні страждання впливали на здоров`я позивача №2, викликали затяжний стан пригнічення та вимагали профілактичного лікування, що супроводжувалось моральними стражданнями.
Крім цього, коли позивачі зіткнувся зі спором з відповідачами, то потребували підготовчої юридичної допомоги і професійної правничої допомоги, тому звернулися до адвоката Майорова С.В. В додатку №1 до договору про надання правової допомоги, наведено розмір судових витрат які позивачами понесено.
Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.(т.1 а.с.73-74)
27 липня 2022 року від представника позивачів, адвоката Майорова С.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. (т.1 а.с.83)
Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року судові засідання по цивільній справі було ухвалено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» з використанням власних технічних засобів представника позивачів, адвоката Майорова С.В. (т.1 а.с.84-85)
17 серпня 2022 року від представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за довіреністю, Бабіч Н.А. надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнають, оскільки ДТП сталося 10.12.2019 року, а заява була подана позивачами 09.09.2021 року, причини по якій заяву не було подано до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» впродовж встановленого законодавством річного строку не існує. Також позивач не звернувся до суду. Враховуючи зазначене, прохають відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у повному обсязі. (т.1 а.с.90-91)
22 серпня 2022 року від представника позивачів, адвоката Майорова С.В., надійшла відповідь на відзив відповідно до якої з аргументацією представника відповідача викладеною у відзиві він не погоджується, адже у позовній заяві були зазначені фактичні дані, чому потерпілий звернувся до страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА», більше ніж через рік. Раніше встановити вказані обставини, потерпілий ніяким іншим законним способом не міг, та не мав відповідних законних підстав для звернення до страховика, з заявою про страхове відшкодування. Враховуючи зазначене, прохає суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. (т.1 а.с.94-96)
31 серпня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Дубини О.А. надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву та прийняття відзиву, а також сам відзив відповідно до якого Висновок експерта №5 від 25.02.2020 року, проведений експертом Дегтяр О.І. вважає неналежним та недопустимим доказом розміру матеріальної шкоди, оскільки останній складено з порушенням вимог ст.102, ст.106 ЦПК України. Також зазначає, що позивачами не доведено підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди. Враховуючи зазначене, прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь позивачів.(т.1 а.с.109-110, 114-116)
18 жовтня 2022 року від представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за довіреністю, Бабіч Н.А. надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких вважають, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки саме вартість автомобіля на момент ДТП слід вважати вартістю втраченого майна і саме в такому розмірі визначено розмір збитків. Витрати на відтворення (заміщення) повинні визначатися на дату оцінки з урахуванням ринкових цін п.15 Нацстандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, який чітко визначає, що збиток рахується на дату завдання, тобто, в даному випадку, на дату ДТП. Тому протизаконно встановлювати збиток повторною експертизою. Враховуючи зазначене прохають у задоволенні уточнених позовних вимог відмовити у повному обсязі. (т.1 а.с.226-227)
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2022 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.(т.1 а.с.236-237)
У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Майоров С.В. надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягають.
Представник відповідача, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за довіреністю, Бабіч Н.А. у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участі його представника адвоката Дубини О.А. Позовні вимоги не визнає повністю.
Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Дубина О.А. у судовому засіданні проти уточнених позовних вимог заперечував та прохав відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.
Суд, вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до наступного висновку.
Судом досліджені та надана оцінка таким доказам:
Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року о 05 годині 50 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101» державний номер НОМЕР_1 , по вул. Соборна, смт. Межова, Дніпропетровської області не вжив заходів для зменшення швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_4 , з пасажиром автомобіля ОСОБА_2 . При дорожньо транспортній пригоді автомобілі зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 22 серпня 2021 року. (т.1 а.с.15-16)
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, обставини вчинення адміністративного правопорушення та вина відповідача ОСОБА_3 у його вчиненні не потребують доказуванню, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин.
Враховуючи зазначене, розглядаючи спір, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а лише вирішує питання про розмір відшкодування.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: 1) в повному обсязі; 2) особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого Покровським ВРЕР УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що власником транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y» реєстраційний номер НОМЕР_2 , якому було завдано механічних пошкоджень у наслідок дорожньо транспортної пригоди є позивач ОСОБА_1 (а.с.14)
Згідно страхового поліса №АМ/9661098 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_6 02.01.2019 року було укладено відповідний договір страхування з ПАТ «НАСК «Оранта» стосовно транспортного засобу «ВАЗ-2101» державний номер 0574 ПОЗ. Строк дії полісу з 00:00 годин 03.01.2019 року до 02.01.2020 року включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн., за шкоду заподіяну майну - 100000 грн., розмір франшизи 1000 грн.(а.с.57)
Згідно із пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
У судовому засіданні встановлено та не заперечувалась сторонами, що на момент ДТП відповідач ОСОБА_3 керував автомобілем «ВАЗ-2101» державний номер НОМЕР_1 , на відповідній правовій підставі, маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тому у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» останній є особою, відповідальність якої застрахована.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким виступає поліс №АМ/9661098 від 02.01.2019 року, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (п.69,73-74).
Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, де зазначено: «Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п.п.85-86).
Таким чином, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату), (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
За таких обставин, відповідати за завдану позивачу ОСОБА_7 шкоду у межах ліміту відповідальності має страховик винної особи - ПАТ «НАСК «Оранта».
Безпосередній винуватець ДТП ОСОБА_3 несе відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди (ст.1194 ЦК України).
У судовому засіданні встановлено, що лише після набрання законної сили постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11.08.2021 року про визнання ОСОБА_3 винним, потерпілий ОСОБА_1 09 вересня 2021 року звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із повідомленням про ДТП за договором обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та із заявою про страхове відшкодування.(т.1 а.с.58,59)
Згідно листа ПАТ «НАСК «Оранта» №09-02-221-04/8680 від 05.10.2021 р. щодо страхового відшкодування вбачається, що ОСОБА_7 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за пошкоджене майно, оскільки останній звернувся із відповідною заявою поза межами річного строку. (т.1 а.с.60)
Так, відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.
Отже, обов`язок щодо повідомлення страховика про настання ДТП виникло саме у водія, застрахованого транспортного засобу, а не у позивача.
Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 16.04.2018р. у справі № 910/4790/17р., де суд відхиляє аргументи відповідача про ненадання позивачем доказів своєчасного звернення до відповідача з повідомленням про настання ДТП, оскільки, з огляду на приписи підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок щодо повідомлення страховика про настання ДТП виникло у водія застрахованого транспортного засобу, а не у позивача.
У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.
У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).
Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).
Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.
Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.
Статтею 13 ЦК України передбачено, що сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.
Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, зазначено: «Відповідно до п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика не зазначений у законодавстві (ст.12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку (п.119, 132-136).
Тобто провадження за фактом ДТП від 10 грудня 2019 року та встановлення винного у цій дорожньо-транспортній пригоді водія ОСОБА_3 під час керування автомобілем «ВАЗ-2101» державний номер НОМЕР_1 , забезпеченим у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, загалом тривало більше року.
Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_8 річний строк звернення до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди пропущено через незалежні від нього причини, оскільки тільки за результатами тривалого досудового розслідування і постанови суду, на протязі з 12.12.2019 року до 22.08.2021 року, встановлено, що ОСОБА_3 , винний у ДТП, та настає його цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну його діями майну позивача ОСОБА_4 . Раніше встановити вказані обставини, ОСОБА_1 ніяким іншим законним способом не міг, та немав відповідних законних підстав для звернення до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», з заявою про страхове відшкодування. Тому ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону №1961-IV, де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити настоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного.
Пунктом 33.3 ст. 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Згідно п.п. 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.
Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
Відповідно до частин 1,2,3,4,6,7 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Враховуючи, що відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було відмовлено позивачу ОСОБА_7 у виплаті страхового відшкодування за пошкоджене майно, відповідно страховик і не направляв свого аварійного комісара для здійснення самостійної оцінку вартості збитку.
Відтак, з метою визначення розміру матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта Дегтяр О.І., якому відповідно до свідоцтва №100 рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 27 червня 2014 року присвоєно (підтверджено) кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розмір збитків завданих власникам транспортних засобів. Дію свідоцтва продовжено до 07 липня 2020 року.(т.1 а.с.53)
Так при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем на підтвердження розміру завданих матеріальних збитків та обґрунтування розміру заявлених позовних вимог було надано висновок судового експерта Дегтяр О.І. №5 експертного автотоварознавчого дослідження за фактом аварійного пошкодження автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , складений 25 лютого 2020 року.(т.1 а.с.33-38,39,40-49,50,51,52).
Однак, враховуючи, що у подальшому, а саме 13 вересня 2022 року, від позивачів надійшла заява про уточнення позовних вимог відповідно до якої збільшено первісні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди та надано на підтвердження новий висновок судового експерта Дегтяр В.О. №019 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, складений 05 вересня 2022 року, тому суд не приймає до уваги та не досліджує у судовому засіданні висновок судового експерта Дегтяр О.І. №5 від 25.02.2020 року (попередній), як доказ.
У судовому засіданні встановлено, що пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , на даний час не був відремонтований та знаходиться у тому ж стані, що і після ДТП.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) із подальшими змінами, яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.
Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики слід дійти висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку.
Однією з вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики, а саме: технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.
У судовому засіданні встановлено, що проведення дослідження було доручено ОСОБА_9 , що має вищу технічну та юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2: «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 2021 року, свідоцтво №76-21/П видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією при міністерстві юстиції України (дійсне до 08.12.2024 року).(т.1 а.с.145,176,177,179-180,194,213,214,217)
Висновок судового експерта Дегтяр В.О. №019 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, від 05 вересня 2022 року, складено з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Методики визначення обсягу ремонтних впливів при встановленні розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику колісного транспортного засобу, та інше.
Крім того, висновок експерта №019 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 05 вересня 2022 року містить зазначення, що він підготовлений для подання до суду, та попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384 Кримінального кодексу України.(т.1 а.с.145-173,194-210)
При розгляді справи не встановлено обставин недотримання вимог закону судовим експертом Дегтяр В.О. при складанні висновку №019 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, від 05 вересня 2022 року або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження.
На підставі викладеного, зважаючи на норми ст. ст. 77-80 ЦПК України, указаний Висновок є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом підтвердження уточнених позовних вимог позивачів.
Під час розгляду справи відповідачами не надано будь-яких належних обґрунтувань та доказів того, що наданий позивачем висновок експерта є неправильним або неповним та, що експертом при визначені розміру збитків було включено пошкодження, які не були заподіяні транспортному засобу внаслідок ДТП.
Доводи представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за довіреністю, ОСОБА_10 з приводу протизаконності встановлення збитку повторною експертизою, а також обов`язок розрахунку збитку саме на дату завдання, тобто, в даному випадку, на дату ДТП, судом відхиляються, так як вони ґрунтуються на неправильному розумінні положень ст.ст.22,1192 ЦК України. Оскільки абз. 2 ч.1 ст.1192 ЦК України чітко передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідачі та їх представники також не спростували установлені обставини у порядку, визначеному статтями 76-81 ЦПК України, не заявляли клопотань про витребування доказів, виклик і допит експерта або про призначення відповідної судової експертизи, обмежившись лише власними поясненнями.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Такою різницею може бути як недостатність страхової виплати, так і сума франшизи, якщо така передбачена полісом (стаття 9 Закону України «Про страхування», статті 12, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.
Застосування франшизи передбачено статтями 12, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка відшкодовується саме потерпілому, у випадку, якщо франшиза була передбачена договором страхування.
Таким чином, із зазначеного вбачається, що сума франшизи визначена у договорі, це пов`язана саме зі шкодою завданою майну потерпілого, яка страховиком не відшкодовується.
Як відомо з матеріалів справи, згідно з полісом №АМ/9661098 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ-2101» державний номер НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 100000 грн., розмір франшизи 1000 грн.
Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, оскільки, це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у справі № 756/2632/17 від 22.04.2020 року, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
1000,00 гривень розмір франшизи.
105711,36 гривень - фактична вартість ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу);
Окрім того, відповідач ОСОБА_3 відшкодовує позивачу ОСОБА_7 франшизу - 1000,00 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.
Так, зокрема відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в равах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
За змістом ст. 26 - 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021року (справа№ 147/66/17) звертала увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Таким чином, на страховика покладено обов`язок відшкодувати завдану страхувальником моральну шкоду у розмірі, який прив`язаний (5%) до суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (розміру підтвердженої майнової суми).
Проаналізувавши зазначені позивачами обставини, суд приходить до висновку, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки вона завдана з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Тому відповідальність за заподіяну позивачам моральну шкоду, яка полягає в їх моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована саме відповідачем ОСОБА_3 , а отже позивачами вірно було заявлено вказані позовні вимогу саме до відповідача ОСОБА_3 .
Так, позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, зазначає, що негідна поведінка відповідача ОСОБА_3 щодо ухилення від відповідальності та намагання перекласти відповідальність на ОСОБА_4 у цій дорожньо-транспортній ситуації, викликали у нього стан пригнічення та тривалу дратівливість, на протязі всього періоду розслідування кримінального провадження, а потім судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. У сукупності всі зазначені факти завдали позивачу ОСОБА_7 значних душевних переживань та страждань, тому як дуже значний термін часу ОСОБА_1 не міг використовувати належний йому автомобіль за призначення, для потреб родини, чим був дуже пригнічений та зазнавав репутаційних втрат як чоловік.
Однак, судом не встановлено, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням транспортного засобу позивач зазнав моральних страждань, що полягали у душевних хвилюваннях, зміні нормального способу життя, необхідністю витрачання часу на вирішення питання щодо відновлення транспортного засобу та відшкодування завданих збитків, оскільки позивачем відповідні докази не надані.
Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_8 не доведено наявність моральної шкоди, а отже задоволенню вказана позовна вимога не підлягає.
Позивач, ОСОБА_2 у свою чергу на обґрунтування позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 зазначає, що незаконними діями водія ОСОБА_3 їй завдана моральна шкода, внаслідок моральних та фізичних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Внаслідок зазначеного ДТП 10.12.2019 року ОСОБА_2 отримала поверхневу травму голови та забій грудної клітини. З цього приводу зверталась 10.12.2019 року о 16.50 хв. до швидкої медичної допомоги. Також 12.12.2019 року зверталась до лікаря-хірурга поліклініки КНП «Центральна лікарня МСР» та встановлений діагноз: посттравматичний міозит м`язів шиї. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №15 від 10.02.2020 року: тілесних ушкоджень не виявлено. На рентгенограмах шийного відділу хребта від 11.12.2019 року: кістково-травматичних змін не виявлено. Виявлено: спондилоартроз, дифузна протрузія диска між С5-С6 (на рівні між 5-5 шийними хребцями), шпора задньо-нижнього кута С5 (на рівні 5-го шийного хребця), остеофіт передньо-нижнього кута С5 (на рівні 5го шийного хребця). (т.1 а.с.24-25,30,31,32,55-56)
Зазначені фізичні страждання впливали на здоров`я позивача ОСОБА_2 , викликали затяжний стан пригнічення та вимагали профілактичного лікування, що супроводжувалось моральними стражданнями.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачній як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів є частково обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачами, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.
Відповідно до квитанцій №8534-1483-6762-8036 від 23.07.2022 року, №4428-7998-8599-2043 від 23.07.2022 року та №4929-2142-0473-2773 від 13.09.2022 року позивачем, ОСОБА_8 , було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2049,51 гривень.(т.1 а.с.1,2,192)
Отже, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_4 з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» має бути стягнуто 60 % сплаченого судового збору, що становить 1229,70 грн., а з ОСОБА_3 31% сплаченого судового збору, що становить 635,34 грн.
Отже, враховуючи, що суд задовольнив вимоги позивача ОСОБА_12 до ОСОБА_3 у розмірі 5000,00 грн., що від загальної суми вимог, звернутих до відповідача, становить відповідно 50%, тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 необхідно стягнути 50% сплаченого судового збору, що становить 496,20 грн.
Крім того, позивачі прохали суд стягнути з відповідачів, понесені ними витрати в сумі 9000,00 гривень на професійну правничу допомогу адвоката у суді у зв`язку із розглядом цивільної справи.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження обставин понесення позивачами витрат на професійну правничу допомогу суду надано Договір №59 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року, Договір №60 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року, акт виконання робіт до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022 року, та квитанцію №083851 від 20.07.2022.(т.1 а.с.59-64,66-68,70,71)
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом враховується, що відповідачами відповідні клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що передбачено ч. 6ст.137 ЦПК України, не заявлено, а також те, що відповідачі належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачів суду не подали.
Враховуючи, що зазначена у позовній заяві сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9000,00 грн., це витрати які були понесені обома позивачами, тому враховуючи акт виконання робіт до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022 року, суд приходить до висновку, що вартість виконаних робіт на одного позивача становить 4500,00 грн., тому надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачами доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, і заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.
Отже, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь:
- ОСОБА_4 з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» має бути стягнуто 60 % витрат на професійну правничу допомогу, що становить 2700,00 грн., а з ОСОБА_3 31% витрат на професійну правничу допомогу, що становить 1395,00 грн.
- ОСОБА_2 з ОСОБА_3 необхідно стягнути 50 % витрат на професійну правничу допомогу, що становить 2250,00 грн.
Підпунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначається, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до підпункту 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Отже, враховуючи зазначене, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 понесені ним витрати на підготовку експертного висновку у розмірі 4000,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» має бути стягнуто 60 %, що становить 2400,00 грн., а з ОСОБА_3 31%, що становить 1240,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-19, 76, 81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354, 417 ЦПК України
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , моральну шкоду у розмірі 5000 гривень 00 копійок (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у загальному розмірі 3270,34 гривень (три тисячі двісті сімдесят гривень 34 копійок), що складається з: 1240,00 гривень (одна тисяча двісті сорок гривень 00 копійок) витрати за проведення експертного дослідження, 1395,00 гривень (одна тисяча триста дев`яносто п`ять гривень 00 копійок) витрати за надання правової допомоги, 635,34 гривень (шістсот тридцять п`ять гривень 34 копійок) сплачений судовий збір.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у загальному розмірі 2746,20 гривень (дві тисячі сімсот сорок шість гривень 20 копійок), що складається з: 2250,00 гривень (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) витрати за надання правової допомоги, 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) сплачений судовий збір.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2023 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова