УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року

м. Київ

справа № 755/469/22

провадження № 61-351ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», за участю приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Яна Анатолійовича, боржника ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця, в якій просило суд визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Я. А. у виконавчому провадженні № 64788681 щодо ухилення від виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки та зобов`язати приватного виконавця звернути стягнення на предмет іпотеки та передати його на реалізацію до ДП «СЕТАМ».

Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 01 липня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, скаргу задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Я. А. у виконавчому провадженні № 64788681 щодо ухилення від виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є частина квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язав приватного виконавця звернути стягнення на предмет іпотеки та передати його на реалізацію до ДП «СЕТАМ».

04 січня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення вимог скарги, оскільки в силу вимог закону для реалізації предмету іпотеки приватний виконавець був зобов`язаний отримати дозвіл органу опіки та піклування, враховуючи те, що право користування іпотечним майном належить також зареєстрованій в ньому дитині.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи скаргу ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням суду, яке перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця, звернуто стягнення на чітко визначений об`єкт нерухомого майна - предмет іпотеки, право користування яким мають діти. В такому разі під час вчинення виконавчих дій від приватного виконавця не вимагається отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення такої виконавчої дії.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку»

іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

У відповідності до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом пункту 2 частини першої статті 37 Закону України

«Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини другої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 лютого 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення від 18 листопада 2010 року та додаткового рішення від 25 жовтня 2011 року за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 99/06/01/CL від 19 квітня 2006 року та додаткової угоди від 18 квітня 2008 року в сумі 4 188 441,12 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки та договором іпотеки від 19 квітня 2006 року та додатковим договором до нього від 22 квітня 2008 року, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого групою приватизації Управління справами Верховної Ради України 18 лютого 2002 року згідно з розпорядженням від 18 лютого 2002 року за № 26 та зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за № 9297 від 19 лютого 2002 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року у справі № 755/18217/20 задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та замінено стягувача у виконавчому провадженні, відкритому відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з примусового виконання виконавчих листів по справі № 2-3480/1-2010.

Постановою державного виконавця від 03 березня 2021 року виконавчий документ у ВП № 50630927 повернуто стягувачу.

Постановою приватного виконавчого округу м. Києва Маляра Я. А. від 11 березня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 64788681 на примусове виконання виконавчого листа № 2-2480/1-2010, виданого 28 лютого 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Постановою приватного виконавчого округу м. Києва Маляра Я. А. від 11 березня 2021 року у ВП № 64788681 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

24 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Я. А. з заявою, в якій просило здійснити необхідні дії щодо передачі описаного майна на реалізацію, а саме призначити суб`єкта оціночної діяльності для підготовки звіту про оцінку майна, після отримання звіту про оцінку майна здійснити передачу майна на реалізацію.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Я. А. 30 листопада 2021 року повідомив стягувачу, що вимоги щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності з подальшою передачею майна на реалізацію до ДП «СЕТАМ» є безперспективними, так як згідно наявної інформації в межах виконавчого провадження № 64788681, за яким боржником є ОСОБА_1 , на квартири з 10 квітня 2019 року прописана (зареєстрована) малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і боржником постійно вживаються дії щодо безперервної реєстрації малолітніх дітей за зазначеною адресою, в зв`язку з чим приватний виконавець вимушений відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у подальшій передачі на реалізацію даного нерухомого майна.

Оскільки рішенням суду вже встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме спірної квартири, тому реєстрація малолітньої дитини в спірній квартирі, яка передана в іпотеку відповідно до іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», не може бути обставиною, що свідчить про правомірність бездіяльності державного виконавця щодо передачі предмета іпотеки на реалізацію в зв`язку з тим, що для вчинення такої виконавчої дії необхідно отримати дозвіл органу опіки та піклування.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 335/4107/15 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 751/15667/15-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 2-2661/10 не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

У вказаних постановах суди розглядали правовідносини, які не є подібними правовідносинам у справі, в якій подано цю касаційну скаргу, оскільки у вказаних справах розглядалися скарги на дії державного виконавця, на примусовому виконанні якого перебували судові рішення, за якими було стягнено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, тобто не було чітко визначено способу реалізації предмета іпотеки. Оскільки у цих справах питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника вирішувалося державним виконавцем в процесі примусового виконання рішень, то Верховний Суд зазначив, що за таких умов є обов`язковим отримання державним виконавцем дозволу Органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право на користування яким належить дитині.

Водночас, у справі, в якій подано цю касаційну скаргу, державний виконавець в процесі примусового виконання мав вжити виконавчі дії з реалізації іпотечного майна, на спосіб реалізації якого був чітко визначений рішенням суду.

Доводи касаційної скарги щодо неможливості реалізувати іпотечне майно під час воєнного стану, також не заслуговують на увагу, оскільки порушення прав стягувача, допущене приватним виконавцем, відбулося 30 листопада 2021 року, що підтверджується листом-відповіддю приватного виконавця до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» щодо відмови у вчиненні виконавчих дій з реалізації предмета іпотеки. Таким чином, порушення права стягувача відбулося до введення на території України воєнного стану, а саме до 24 лютого 2022 року.

За правилами частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», за участю приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Яна Анатолійовича, боржника ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров