Справа № 536/712/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м. Кременчук

Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Река А.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого за подання позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визначення частки померлих у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

Вставнови:

ОСОБА_1 , від імені якого діє його представник адвокат Ліпатов Сергій Володимирович, звернувся до суду із заявою про повернення судового збору посилаючись, що ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визначення частки померлих у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування передано на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю та ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Просить повернути сплачений при подачі позову судовий збір на загальну суму 7584,20 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Позивач (заявник, скаржник) виконує свій обов`язок щодо сплати судового збору в момент зарахування визначеної Законом України «Про судовий збір» суми до спеціального фонду Державного бюджету України.

За загальним правилом позовні заяви подаються за місцем розташування відповідача (стаття 26 ЦПК України). Інші правила територіальної юрисдикції (підсудності) спорів визначаються параграфом третім глави другої розділу першого ЦПК України. За положеннями цих норм первинне визначення територіальної юрисдикції (підсудності) справи здійснюється позивачем самостійно на підставі цих норм закону.

Однак суд може й не погодитись з вибором позивачем підсудності справи, в такому випадку він повинен передати справу на розгляд іншому суду (стаття 31 ЦПК України) та самостійно направити у цей суд матеріали справи. При цьому виправданим є таке направлення до початку здійснення будь-яких інших процесуальних дій, у тому числі в частині перевірки дотримання вимог процесуального закону до форми та змісту позовної заяви та доданих до неї додатків.

Вичерпний перелік вимог до позовної заяви визначений статтями 175-177 ЦПК України. У частині четвертій статті 177 ЦПК України зазначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Стаття 9 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

Зарахування коштів до Державного бюджету України свідчить по те, що з моменту їх зарахування вони стають коштами дохідної частини Державного бюджету України, однак повинні витрачатись на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. При цьому, виходячи зі змісту зазначеної норми, законодавство не визначає, що кошти державного бюджету, які зараховані до Державного бюджету за розгляд певної справи певним судом, повинні витрачатись лише на функціонування цього суду.

Розміри судового збору, що надійшли за розгляд справ судами України, враховуються по кожному суду, за їх надходження, застосування пільг щодо сплати судового збору та їх використання суди звітують перед Державною судовою адміністрацією України (далі - ДСА України), а ДСА України - перед Державною службою статистики України (наказ Державної судової адміністрації України від 21 грудня 2012 року № 172 (зі змінами) у редакції наказу ДСА України від 04 листопада 2022 року № 404).

Однак це також не означає, що суди як органи судової влади, що здійснюють функції правосуддя, є автономними у цій своїй діяльності, оскільки кошти судового збору є коштами спеціального фонду Державного бюджету України в цілому та вони не спрямовуються лише на здійснення правосуддя виключно тим судом, що розглядає справу.

Відтак, виходячи з аналізу зазначеного законодавства, немає підстав вважати, що судовий збір при передачі справи за підсудністю іншому суду повинен сплачуватись повторно на рахунок того суду, де справа розглядається фактично. Перерозподіл сплачених коштів може здійснюватися ДСА України у визначеному нею порядку або у порядку, визначеному іншим компетентним органом держави.

Виходячи з термінології Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, кошти судового збору, що сплачені позивачем на рахунок певного суду, вважаючи, що справа підсудна саме цьому суду, не відносяться до коштів, які повертаються на підставі цього порядку, за винятком випадків, коли судовий збір на рахунок суду, що передав справу за підсудністю до іншого суду, сплачено у більшому розмірі, а саме у розмірі, що перевищує розмір судового збору, встановленого законом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже Велика Палата Верховного Суду виснувала, що судовий збір у справі є сплаченим з моменту зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, незалежно від того, на реквізити якого суду він сплачений.

Крім того, в п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року зазначається, що питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов`язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу, навіть якщо таку сплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір, який було зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України та в подальшому справу передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука, судом не вбачається правових підстав для вирішення питання щодо повернення судового збору за відсутності на даний час в провадженні Кременчуцького районного суду Полтавської області цивільної справи № 536/712/23 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визначення частки померлих у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування.

Таким чином, беручи до уваги, що чинним законодавством, ні ЦПК України, ні Законом України «Про судовий збір» не передбачено повернення судового збору позивачу при передачі справи на розгляд до іншого суду за територіальною підсудністю, вважаю, що у задоволені заяви про повернення судового слід відмовити.

Керуючись ст. 258-260 ЦПК України,-

Ухвалив:

У задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліпатова Сергія Володимировича про повернення судового збору, сплаченого за подання позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна про визначення частки померлих у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду безпосередньо шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А. С. Река