КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1039/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Клюківська сільська рада Тетіївського району Київської області, державний нотаріус Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко Олена Григорівна про визнання заповіту недійсним та факту нікчемності заповіту, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року в складі судді Косович Т.П.,

встановив:

11.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 .

В серпні 2018 року його племінник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовами про розірвання договорів оренди земельних ділянок, з яких він дізнався про видачу на його ім`я свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті його батька.

Згідно заповіту, датованого 27.10.2016, посвідченого секретарем виконкому Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області Непом`ящою Т. П., ОСОБА_3 на користь свого онука ОСОБА_2 начебто заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право.

На підставі його заяви від 12.10.2018 до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за №0000295.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведено судово-почеркознавчу експертизу, за результатом якої складено висновок експерта від 11.05.2019 № 17-3/349. Відповідно до вказаного висновку відповісти на питання: "Чи виконано підпис у заповіті від 27.10.2016 року від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншою особою?" не виявилося можливим у зв`язку з не встановленням сукупності збіжних або розбіжних ознак. Виявити більшу кількість ознак не виявилось можливим у зв`язку з виконанням підпису з наслідуванням підпису особи, від імені якої він значиться, простою будовою підпису та нечітким її виконанням. Рукописні написи :"Заповіт прочитаний мною і власноручно підписаний" у заповіті від 27.10.2016 року від імені ОСОБА_3 , виконані ОСОБА_2 .

Також в рамках зазначеного кримінального провадження проведено судово-почеркознавчу експертизу, за результатами якої складено висновок експерта від 21.01.2019 №8-4/1891, згідно із яким:

рукописні записи "заповіт прочитаний мною вголос" та підписи від імені ОСОБА_3 у заповітах від 01.09.2008 року (заповіт вилучений у Клюківській сільській раді Тетіївського району Київської області та заповіт наданий ОСОБА_1 ), виконані однією і тією ж особою;

відповісти на питання : "Чи виконано підпис у заповітах від 01.09.2008 року (заповіт вилучений у Клюківській сільській раді Тетіївського району Київської області та заповіт наданий ОСОБА_1 ) від імені ОСОБА_3 , однією і тією ж особою, що й у заповіті від 27.10.2016 (заповіт вилучений у Клюківській сільській раді Тетіївського району Київської області)?" не виявилось можливим, так як підпис у заповіті від 27.10.2016 не чіткий та містить малий графічний матеріал;

рукописні записи "заповіт прочитаний мною вголос" у заповітах від 01.09.2008 (заповіт вилучений у Клюківській сільській раді Тетіївського району Київської області та заповіт наданий ОСОБА_1 ) та рукописний запис "Заповіт прочитаний мною і власноруч підписаний" у заповіті від 27.10.2016 ( заповіт вилучений у Клюківській сільській раді Тетіївського району Київської області), ймовірно виконані різними особами.

Вищевказане дає підстави вважати, що складення заповіту не відповідало внутрішній волі ОСОБА_3 , померлий його не підписував, а заповіт був підробленим.

Крім того, ніяких відомостей про те, що заповіт був підписаний іншою особою за дорученням ОСОБА_3 та в присутності двох свідків немає.

Враховуючи те, що до оспорюваного заповіту під час його посвідчення не було дотримано вимоги, передбачені ст. 1247 ЦК України щодо особистого підписання заповіту заповідачем, будь-яких даних в оскаржуваному заповіті про підписання його іншою особою за дорученням немає, в заповіті слова "заповіт прочитаний мною і власноручно підписаний" записані не заповідачем, а іншою особою, чим порушено вимоги підпункту 1.4. п. 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 №3306/5 ( далі - Порядок) , ч. 2 ст. 1248 ЦК України, вбачаються підстави для визнання заповіту недійсним.

Вважає, що оскаржуваний заповіт є недійсним, так як не відповідає вимогам ч.1 ст, 215 ЦК України, ст. 1247 ЦК України.

Також вважає, що вказаний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, зокрема з порушенням Порядку, а тому є нікчемним.

Оскільки підозра щодо достовірності особистого розпорядження батька на випадок своєї смерті у позивача виникла в серпні 2018 року, під час розгляду справи про розірвання договорів оренди земельних ділянок, просив поновити строк для прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд:

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 27.10.2016 на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем виконкому Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області Непом`ящою Т. П., зареєстрований у реєстрі за № 19;

- визнати факт нікчемності заповіту ОСОБА_3 від 27.10.2016 на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем виконкому Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області Непом`ящою Т. П., зареєстрований у реєстрі за № 19;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер ННС 422018, зареєстроване в реєстрі за № 1-762, видане 15.06.2018 державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г., що видане ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:010:0016 площею 3,0283 га., яка розташована на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер ННІ 509039, зареєстроване в реєстрі за №9 1-862, видане 27.06.2018 державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г., що видане ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:010:0017 площею 3,0281 га., яка розташована на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області;

- визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у два місяці.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що оскаржуване рішення є незаконними, необґрунтованим, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Свої доводи обґрунтовує тим, що вважаючи вимогу про визнання факту нікчемності заповіту неналежним способом захисту прав та інтересів позивача, суд першої інстанції у своєму рішенні не дотримався висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, та в мотивувальній частині судового рішення не підтвердив та не спростував обставину нікчемності правочину.

Вказує, що під час судового розгляду було встановлено належними та допустимими доказами, що рукописні написи: «Заповіт прочитаний мною і власноручно підписаний» у заповіті від 27.10.2016 від імені ОСОБА_3 , виконані відповідачем ОСОБА_2 . Вказане дає підстави вважати, що складення оскаржуваного заповіту не відповідало внутрішній волі заповідача, волевиявлення його не було вільним.

Відсутність власноручно написаного письмового застереження заповідача про прочитання заповіту вголос до його підписання та того, що заповіт записано з його слів вірно та його зміст відповідає його волі, а також відсутність особисто вчиненого (написаного власноруч) заповідачем повного прізвища, ім`я та по батькові на спірному заповіті у графі «підпис», саме перед його особистим підписом, свідчить про те, що заповіт вчинено з грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, а також враховуючи наявне порушення закону щодо вимог до форми та посвідчення заповіту (ч. 1 ст. 1257 ЦК України) робить цей заповіт нікчемним.

Суд безпідставно вважав доведеними обставини, які не підтверджено належними та допустимими доказами.

Текст заповіту не містить часу його складання, а містить лише час посвідчення, що залишено поза увагою суду.

Зі змісту заповіту вбачається, що в ньому відсутні відомості про місце складання заповіту.

Що стосується оскарження рішення суду в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог, зазначає, що вони є похідними від попередніх двох вимог, обґрунтуванням позиції по яких зазначено вище.

28.12.2023 представник ОСОБА_2 - Ковальчук Г. І. подала відзив на апеляційну скаргу.

На підтвердження своїх повноважень на представництво відповідача в суді Ковальчук Г. І. подала копію довіреності від 21 червня 2022 року.

Однак, у матеріалах справи відсутні документи, що посвідчують її повноваження на надання правничої допомоги як адвоката.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про здійснення Ковальчук Г. І. адвокатської діяльності та набуття нею статусу адвоката.

Враховуючи викладене, а також те, що дана справа не є малозначною, відзив на апеляційну скаргу, поданий вказаною особою, слід залишити без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, як такий, що поданий від імені заінтересованої особи, особою, яка не має повноважень на ведення справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Романішин Є. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця, про що свідчить свідоцтво про народження.

Відповідач ОСОБА_2 є онуком спадкодавця (а.с. 232, 233 т.1).

Відповідно до заповіту від 27 жовтня 2016 року, посвідченого секретарем виконкому Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області Непомнящою Т. П. , ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право, онуку ОСОБА_2

22 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Тетіївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті його діда ОСОБА_3 ( а.с.217 т.1).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Клюківської сільської ради від 22.03.2018 №181, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті в шлюбі не перебував, з ним ніхто не проживав і не був зареєстрований. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку відповідно до ст. 1421 ЦК України у померлого немає (а.с.230 т.1).

15 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Тетіївської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 226 т.1).

15 червня 2018 року державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О. Г. на підставі заповіту , посвідченого секретарем виконкому Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області 27 жовтня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №19, на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про на спадщину за заповітом, що складається з приватизованої земельної ділянки площею 3, 0283 га , кадастровий номер ::05:010:0016.

27 червня 2018 року державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О. Г. на підставі заповіту , посвідченого секретарем виконкому Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області 27 жовтня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №19, на ім`я ОСОБА_2 видано додаткове свідоцтво про на спадщину за заповітом, що складається з приватизованої земельної ділянки площею 3, 0281 га , кадастровий номер ::05:010:0017.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька, позивач посилався на те, що йому було відомо про існування заповіту від 27 жовтня 2016 року на ім`я відповідача, він не бажав суперечити волі батька, проте не знав, що вказаний заповіт є підробленим.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зазначена позивачем причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки вона не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Встановивши, що датою відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті), позивач знав про наявність заповіту, мав можливість ознайомитись з його змістом, проте протягом строку на подання заяви про прийняття спадщини з заявою про прийняття спадщини не звертався, звернувся до суду лише у грудні 2019 року, тобто, більше ніж через шість місяців після дати відкриття спадщини, і в позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять жодного обґрунтування, в чому полягає помилковість висновку суду першої інстанції у вказаній частині.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина перша та друга статті 1257 ЦК України).

Коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки позивач, як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_3 , звернувся до суду з даним позовом після спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини, за відсутності підстав для поновлення такого строку, останній вважається таким, що спадщину не прийняв.

Оскільки спірний заповіт не впливає та не зможе вплинути на жодні права та обов`язки позивача, наявні підстави для висновку про відсутність порушеного цивільного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Відсутність порушеного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оскільки відсутність порушення прав і законних інтересів позивача внаслідок неприйняття ним спадщини є самостійною, достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним ( нікчемним), доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача не можуть братися судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк