судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 522/3031/16-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем ОСОБА_3 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2014 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів, внесені ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, у розмірі 386 900,00 грн скасував, з ухваленням в цій частині нового рішення. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спадкоємцем ОСОБА_3 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2014 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , відмовив. Cтягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти, внесені ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер (шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , у розмірі 193 450,00 грн, а в іншій частині зустрічного позову ОСОБА_2 в цій частині відмовив. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля BMW Х5, 2010 року випуску, укладеного відповідно до довідки-рахунку від 23 квітня 2015 року №065633, видану на ім`я ОСОБА_5 , визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку вказаного автомобіля залишив без змін.
У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 вказано, що: «законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.
Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обовязком особи, яка потребує такого захисту».
Не можу погодитися з висновками по застосуванню статті 530 ЦК України, зробленими в постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21), з таких мотивів.
1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
1.1. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
1.2. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).
3.1. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).
3.2. Тлумачення частини другої статті 530 ЦК України свідчить, що коли строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник повинен виконати свій обов`язок після спливу семиденного строку від дня пред`явлення кредитором боржнику вимоги.
3.3. Аналіз частини другої статті 530 ЦК України дозволяє стверджувати, що вимога кредитора не може втілюватися в позовній заяві. Подання кредитором позовної заяви до суду є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть бути кваліфіковані як вимога у розумінні частини другої 530 ЦК України.
4. У випадку, якщо кредитор звертається до суду, не здійснивши пред`явлення вимоги боржнику на підставі частини другої статті 530 ЦК України, то відсутній обов`язок боржника і відповідно не може відбутися порушення прав кредитора. Тобто, в такій ситуації строк виконання зобов`язання не настає, а тому не може мати місця й порушення зобов`язання боржником щодо.
5. За таких обставин колегії суддів належало постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із необхідністю відступити від висновку по застосуванню статті 530 ЦК України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).
Суддя В. І. Крат