КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/3129/16-ц

02 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гребенюка В.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

14 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство « Ідея Банк» звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 04 червня 2015 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 100 000,00 грн. зі сплатою 1,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Вказує на те, що позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, проте відповідач не повернув отримані в кредит кошти, нараховані відсотки та комісію у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту у розмірі 157 083,49 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково. Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

02 серпня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» звернулось до Подільського районного суду м. Києва з заявою про заміну позивача у даній справі Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс». На підтвердження відступлення прав вимоги Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія « Рантьє» за кредитним договором № Z06.179.72229 від 04 червня 2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було надано договір факторингу № 29/04-01 від 29 квітня 2016 року. На підтвердження відступлення прав вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія « Рантьє» за кредитним договором № Z06.179.72229 від 04 червня 2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Серет» було надано договір факторингу № 28/02-1 від 28 лютого 2017 року. Відповідно до п. 1.1 нової редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», затвердженого протоколом загальних зборів товариства від 04 жовтня 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Серет» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс».

Також 02 серпня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 142 162, 39 грн.

В судовому засіданні 21 вересня 2018 року протокольною ухвалою Подільського районного суду м.Києва було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» про заміну позивача у справі на його правонаступника. Замінено позивача у справі Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс». Прийнято уточнену позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» заборгованість у розмірі 142 162 (сто сорок дві тисячі сто шістдесят дві) гривні 39 копійок.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду від 25 листопада 2020 року у справі № 758/3129/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, 05 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Фещенко Ігор Станіславович подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що з наявної в матеріалах справи завіреної копії кредитного договору неможливо дослідити всі його умови, так як вказана копія є досить низької якості.

Вказує на те, що апелянт не погоджується із твердженнями позивача, що останній перерахував йому кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн., оскільки матеріали справи містять лише ордер - розпорядження № 3 про видачу кредиту від 04.06.2015 року в сумі 91 323,29 грн. Проте, вказаний ордер-розпорядження не є належним доказом отримання відповідачем та видачі позивачем коштів згідно договору, так як не підтверджує проведену господарську операцію, а лише надає дозвіл на її проведення. Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості по господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації ( власника) на їх проведення. Господарські операції-це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. У наданому до суду ордері - розпорядженні № 3 в наказовій формі зазначено "… перерахуйте кошти рахунку.. в сумі 91 323,29 грн., а факт перерахування коштів є недоведеним.

Не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості банком у розмірі 3.8000% від початкової суми кредиту відповідно до п.1.4 договору, що становить щомісячну суму 3800,00 грн., а заборгованість відповідача по сплаті вказаної комісії станом на 27.07.2018 року становить суму 42 162,39 грн., так як даний пункт договору кредиту не відповідає вимогам ст.11 Закону України " Про споживче кредитування", яка визначає, що послуги з обслуговування кредиту повинні надаватись безоплатно. Така позиція відповідача відповідає правовим висновкам Верховного Суду у справі № 708/195/19 та 583/3343/19.

Також звертає увагу суду, що відповідно до вимог п.6.1 договору , графік повернення коштів розпочинається 04.07.2015 року і закінчується 04.06.2020 року. При цьому, позивач подав вказаний позов до суду 24.02.2016 року, тобто, до закінчення строку повернення кредитних коштів. Отже, на думку апелянта, на момент пред`явлення позову позивач мав право звертатись до суду з вимогою про стягнення заборгованості лише за період від 04.07.2015 року до 24.02.2016 року, тобто, за 7 місяців 21 день, а не про стягнення всієї суми заборгованості по кредиту.

Крім того, ні первісним позивачем, ні його правонаступником не було надано до суду першої інстанції доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявою про дострокове повернення наданого кредиту або доказів того, що з відповідачем було розірвано кредитні правовідносини.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Фещенко Ігор Станіславович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи товариство повідомлено у встановленому порядку, причин неявки представника в судове засідання суду не повідомило, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у о відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.179.72229.

Відповідно до умов п. 1.1 зазначеного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 100 000,00 грн.

Банк надав позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. ( п. 1.2)

Сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,9900% річних від залишкової суми кредиту (п. 1.3 договору).

За обслуговування кредитної заборгованості банком позичальник сплачує щомісячну плату у розмірі 3,8000% від початкової суми кредиту (п. 1.4 договору).

Також сторони домовились, що позичальник сплачує (штрафні санкції), що нараховується за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) у розмірі 0,15 % за період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0.65% в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим договором (п. 3.3.1 договору).

Також в даному кредитному договорі сторони узгодили графік щомісячних внесків за кредитним договором.

Факт отримання ОСОБА_1 коштів відповідно до умов зазначеного договору підтверджується ордером - розпорядженням № 1 про видачу кредиту ОСОБА_1 Публічним акціонерним товариством " Ідея Банк" від 04 червня 2015 року в розмірі 91 323,29 грн. Підстава: договір № Z06.179.72229 від ОСОБА_1 . Перерахуйте кошти з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 91 323,2900 грн. Підпис виконавця і печатка Ідея Банк, 04 червня 2015 року № 202.

Крім того, відповідно до ордеру-розпорядження про сплату страхового платежу ОСОБА_1 Публічним акціонерним товариством " Ідея Банк" надано кошти ОСОБА_1 на страховий платіж в розмірі 8676.7100 грн. Підпис виконавця. Печатка Ідея Банк від 04 червня 2015 року № 202.

Відповідно до наданої позивачем ПАТ " Ідея Банк" довідки - розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.179.72229 від 04.06.2015 року станом на 24.02.2016 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 157 083,49 грн., яка складається із: 93 412,20 грн. основний борг, 6 587,85 грн. прострочений борг, 32 867,20 грн. прострочені проценти, 108,75 грн. строкові проценти, 4 431,50 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту.

02.08.2018 року правонаступником позивача ПАТ " Ідея Банк" Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью файненс сервіс» було надано уточнений розрахунок та довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.179.72229 від 04.06.2015 року станом на 27.07.2018 року з яких вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 142 162,39 грн., яка складається з: 100 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 42 162,39 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісією.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № Z06.179.72229 від 04 червня 2015 року у розмірі 142 162 гривні 39 копійок, суд першої інстанції посилався те, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та наявності у нього заборгованості у розмірі 142 162,39 грн., яка складається із: 100 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 42 162,39 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками та комісією, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції було вірно встановлено, що банком було належним чином виконано вимоги п. 1.1. кредитного договору № Z06.179.72229 та надано ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. відповідно до ордеру- розпорядження № 1 від 04 червня 2015 року в розмірі 91 323,29 грн. та ордеру- розпорядження від 04 червня 2015 року у розмірі 8 676,71 грн.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо сплати коштів на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом відповідно до визначеного п.6.1. договору графіка щомісячних внесків за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору № Z06.179.72229 від 04 червня 2015 рокупозивач надав відповідачу кредит у розмірі 100 000,00 грн.Відповідно до п. 1.2. умов договору банк надав кредиту у день підписання договору строком на 60 місяців, проте строк виконання зобов`язання за кредитним договором банком було змінено шляхом звернення 29 лютого 2016 року до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а тому саме за період з 04 червня 2015 року по 04 лютого 2016 року з відповідача на користь позивач підлягають стягненню відсотки за користування кредитом.

З огляду на зазначене, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью файненс сервіс» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 100 000,00 грн. та заборгованість по процентах за період з 04 червня 2015 року по 04 лютого 2016 року у сумі 1 476,66 грн., а всього - 101476,66 грн.

Нараховані позивачем в розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитом за період з 03 березня 2016 року по 28 квітня 2016 року в сумі 320,79 грн. стягненню з відповідача не підлягають, так як вони нараховані після дострокового припинення дії кредитного договору позивачем шляхом звернення до суду з даним позовом.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 40 365, 00 грн. з огляду на наступне.

Згідно абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору між сторонами) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка діяла із 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIIIвід 15 листопада 2016 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 вказала, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії в сумі 40 365,00 грн. не підлягають задоволенню з огляду на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору між сторонами)

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача про те, що комісія, нарахована позивачем за обслуговування кредиту відповідно до п. 1.4 кредитного договору не підлягає стягненню з відповідача .

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що відповідач не погоджується з твердженнями позивача, що він отримав на підставі договору кредиту № Z06.179.72229 від 04 червня 2015 року грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. і доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять, колегія суддів відхиляє, так як на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів за вказаним договором кредиту позивачем було надано до суду ордер - розпорядження № 1 про видачу кредиту ОСОБА_1 Публічним акціонерним товариством " Ідея Банк" від 04 червня 2015 року в розмірі 91 323,29 грн. та ордер-розпорядження про сплату страхового платежу ОСОБА_1 Публічним акціонерним товариством " Ідея Банк" надано кошти ОСОБА_1 в розмірі 8676,7100 грн. Загальна сума коштів за вказаними ордерами становить - 100 000,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до вимог п.6.1 договору кредиту, графік повернення коштів розпочинається 04.07.2015 року і закінчується 04.06.2020 року, позивач подав вказаний позов до суду 24.02.2016 року, тобто, до закінчення строку повернення кредитних коштів, а тому, на думку апелянта, на момент пред`явлення позову позивач мав право звертатись до суду з вимогою про стягнення заборгованості лише за період від 04.07.2015 року до 24.02.2016 року, тобто, за 7 місяців 21 день, а не про стягнення всієї суми заборгованості по кредиту, колегія суддів відхиляє, так як відповідач допустив прострочку повернення кредиту відповідно до графіку чергових платежів, визначеного п. 6.1 договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до умов пункту 4.2.7 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний достроково виконати вказані грошові зобов`язання у випадку, якщо позичальник порушив термін сплати поточних місячних внесків більш, ніж на один календарний місяць.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 02.10.2015 року, а з позовом про дострокове стягнення заборгованості по кредиту банк звернувся до суду 14 березня 2016 року, тобто термін прострочки щомісячних платежів становив п`ять місяців.

Згідно ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича підлягає частковому задоволенню. Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» заборгованості за тілом кредиту в сумі 100 000,00 ( сто тисяч) грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1476,66 грн., а всього - 101 476,66 грн. та про відмову в іншій частині позовних вимог .

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2132,43 грн. При подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 3 198,65 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволеночастково, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову на суму 101 476,66 грн., що складає 71,38 % від заявлених позовних вимог та 28,62% задоволених вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 1522,13 грн., а з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 915,45 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 629, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» ( ) заборгованість за тілом кредиту в сумі 100 000,00 ( сто тисяч) грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1476,66 грн., а всього - 101 476,66 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» ( ) 1522,13 грн.на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» ( ) на користь ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 915,45 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2023 року.

Головуючий: Судді: