Справа № 154/1330/23 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/1218/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Володимир-Волинського міського Волинської області від 16 жовтня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в березні 2023 року подав в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 16 червня 2006 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому було збільшено до 50 000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. В порушення виконання зобов`язань, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим станом на 13 лютого 2023 року виникла заборгованість у розмірі 58 679,51 грн, яка складається з 47 806,46 грн заборгованості за тілом кредиту та 10 873,05 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом. Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16 червня 2006 року у розмірі 58 679,51 грн, з яких: 47 806,46 грн заборгованості за тілом кредиту та 10 873,05 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. З відповідачем було погоджено 16 червня 2006 року отримання банківської послуги кредитного ліміту на кредитну картку, розмір кредитного ліміту на дату підписання відповідачем заяви становила 4500 грн, умови кредитування, а саме розмір базової відсоткової ставки 3% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії ліміту відповідає строку дії картки, порядок сплати заборгованості 7% від суми заборгованості. Згідно із заявою від 16 червня 2006 року відповідач ознайомилась з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжної карткою та Тарифами банку, зобов`язалася неухильно дотримуватися їх положень. Заперечень щодо підпису указаної заяви відповідачем не надано, своїм підписом відповідач підтвердила положення умов кредитування. Заперечень щодо розміру встановленого кредитного ліміту відповідачем не надано, згідно з виписки навпаки встановлено користування кредитними коштами. Після закінчення строку дії картки відповідач отримувала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, остання з яких має строк дії до останнього дня січня 2025 року. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку. Уся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися і зараховуватися у тому числі і на перевипущеній картці, тому, зважаючи на те, що відповідно до умов, зазначених в заяві, строк дії ліміту відповідає строк дії картки, висновок суду про відсутність строку повернення кредиту є помилковим. Судом першої інстанції не враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, згідно з яким представлення виписки по картковому рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та повинна досліджуватися судом. З виписки можливо встановити отримання та використання позичальником кредитних коштів та часткову оплату боргу, однак не у повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Місцевий суд не дослідив належним чином розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою з особового рахунку відповідача, не спростував усіх встановлених обставин, зокрема щодо фактичного отримання та використання кредитних коштів. Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, позикодавець вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд, всупереч ст. 1054 ЦК України, безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо повернення боргу за тілом кредиту, яка підлягає стягненню в повному обсязі у розмірі 47 806,46 грн. Висновок суду про недоведеність вимог за тілом кредиту не відповідає умовам договору та вимогам ст. 534 ЦК України. Порядок нарахування відсотків сторони погодили в заяві від 16 червня 2006 року. У висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 293/599/19-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/1- ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, вказано, що наявність узгодженого між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами. Оскільки умовами договору (в заяві від 16 червня 2006 року) передбачено сплату процентів за користування кредитом, що не спростовано відповідачем, то внесені на погашення заборгованості кошти розподілялися банком відповідно до умов укладеного договору. Розрахунок заборгованості відповідач не спростувала, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. Висновок суду про ненадання доказів наявності заборгованості за договором від 16 червня 2006 року не відповідають дійсним обставинам справи та наданим документам до позову. Докази, надані до позову, неправомірно не прийняті місцевим судом до уваги, а саме: виписка по рахунку, довідки про видані картки та розмір встановленого ліміту, розміру заборгованості, анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Просить скасувати рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2023 року в цій справі та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 зазначила, що в матеріалах справи відсутня копія оригіналу публічного Договору споживчого кредитування № SAMDN4181 від 22 червня 2006 року, про який у позові вказує позивач, а встановлення кредитного ліміту за заявою від 16 червня 2006 року у розмірі 4500 грн суперечить логіці подій. Вважає, що позивач навмисне приховує від суду назву угоди, яка є підставою для виникнення договірних правовідносин, замінюючи кредитний договір № SAMDN4181 від 22 червня 20006 року на кредитний договір б/н від 16 червня 2006 року. Не визнає той аргумент, що в анкеті-заяві б/н від 16 червня 2006 року і розміщення на сайті банку об`ємної за змістом, розрахованої на фахівця у фінансово-юридичній сфері, а не пересічного клієнта, банківської інформації про Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, з якою споживач не може фізично ознайомитися за короткий проміжок спілкування з банківським працівником, можна вважати правочином, вчиненим у письмовій формі та акцептом пропонованої банком оферти. Паспорт споживчого кредиту, який би містив усі істотні умови договору ні 16 червня 2006 року ні 22 червня 2006 року працівниками банку відповідачу надано не було. Акцепт пропозиції на укладення угоди, другий примірник договору, підписаний відповідачем особисто, що є невід`ємною складовою договору про банківське обслуговування фізичних осіб, у неї відсутній. Позивач не надав суду доказів того, що вона заборгувала грошові кошти, зазначені у позовній заяві. Паспорт споживчого кредиту не містить істотної інформації щодо надання особисто відповідачу кредитних коштів та суми кредитного ліміту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми. У нарахуваннях, наявних у розрахунку заборгованості, спостерігаються значні розбіжності. Банк незаконного нараховує проценти за користування кредитом шляхом накопичувального підсумку, хоча відповідно до висновку Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу кредитування (строку дії картки) право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за кредитом припиняється. Розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Позивач не надав доказів установлення та збільшення процентної ставки за користування кредитом за згодою, а одностороння зміна такої умови є нікчемною. Розрахунок заборгованості є неналежним, оскільки неможливо визначити за якою угодою/картковим рахунком представлено розрахунок, на ньому відсутні печатка, інформація про прізвище, ім`я та по батькові посадової особи банку, яка готувала розрахунок. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Правила надання банківських послуг ПриватБанку у разі, якщо вони не визнаються позичальником, а також якщо такі умови прямо не передбачені в анкеті заяві, хоч вони підписані позичальником, не можна вважати складовою кредитного договору. Документи, приєднані до позову, не свідчать про те, що редакція правил була чинна на момент підписання заяви-приєднання. Довідка про видачу кредитного ліміту не підтверджує факт встановлення такого ліміту саме відповідачу, оскільки такий документ не є документом первинного бухгалтерського обліку. Позивач не надав документів заяв, які б підтвердили збільшення кредитного ліміту з ініціативи відповідача. Доказів які б свідчили про те, що вонач зверталася з письмовими заявами про перевипуск кредитних карток, а не з ініціативи банку, позивач не надав. Кредитна картка є лише платіжним засобом, а не отриманими готівковими коштами. На підтвердження передачі коштів необхідна наявність видаткового касового ордеру/доручення. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, відповідно до ст. ст. 599, 1049 ЦК визнати припиненими зобов`язання.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 16 червня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу у користування кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з умовами договору за користування кредитом відповідач повинний був сплачувати відсотки в розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.

З розрахунків заборгованості відповідача перед банком по кредитному договору № б/н від 16 червня 2006 року станом на 13 лютого 2023 року сума заборгованості складає 58 679,51 грн, з них: тіло кредиту 47 806,46 грн, нараховані відсотки 10 873,05 грн.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Колегією суддів установлено, що 16 червня 2006 відповідач ОСОБА_1 підписала заяву, відповідно до змісту якої просила відкрити рахунок та надати їй послуги: встановлення кредитного ліміту, валюта гривня, тип кредитного ліміту фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 4500 грн, базова процентна ставка 3% в місяць з розрахунку на 360 днів, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти; порядок погашення кредитного ліміту: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, як шляхом внесення коштів на карту, так і списанням коштів з дебетної картки. Заявою підтвердила, що ознайомилась та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, виражає свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ідентифікатор SAMDN4181.

До позовної заяви позивачем приєднано розрахунки заборгованості станом на 31 травня 2015 року, на 30 червня 2019 року, на 13 лютого 2023 року, довідку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформлену на відповідача, довідку про видані ОСОБА_1 картки, Паспорт споживчого кредиту, копію Умов та правил надання банківських послуг, копію наказу № С-169 від 23 серпня 2006 року «Про внесення змін в договірну базу по платіжних картках, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів)», копії паспорта відповідача, копію статуту позивача, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію витягу з Державного реєстру банків та виписку за договором б/н ( ОСОБА_1 ) за період 06 січня 2008 року по 14 лютого 2023 року. До пояснень позивача від 21 серпня 2023 року приєднано також виписку за період з 04 серпня 2008 року по 03 серпня 2023 року.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача ОСОБА_1 встановлено наступне: старт карткового рахунку НОМЕР_1 16 червня 2006 року, встановлення кредитного ліміту 04 липня 2006 року (4500 грн), зменшення кредитного ліміту 11 лютого 2009 року (3400 грн), збільшення кредитного ліміту 04 серпня 2009 року (5000 грн), збільшення кредитного ліміту 27 вересня 2010 року (6000 грн), збільшення кредитного ліміту 05 серпня 2013 року (6600 грн), збільшення кредитного ліміту 16 серпня 2013 року (8000 грн), збільшення кредитного ліміту 06 листопада 2017 року (37000 грн), зменшення кредитного ліміту 07 листопада 2017 року (37000 грн), збільшення кредитного ліміту 27 лютого 2020 року (39000 грн), збільшення кредитного ліміту 06 серпня 2020 року (44000 грн), збільшення кредитного ліміту 25 серпня 2021 року (50000 грн), зменшення кредитного ліміту 26 серпня 2021 року (44000 грн), збільшення кредитного ліміту 25 жовтня 2021 року (45000 грн), зменшення кредитного ліміту 26 грудня 2022 року (0,00 грн).

Умови та Правила надання банківських послуг, що надані позивачем, не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 16 червня 2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо порядку встановлення кредитного ліміту банком в односторонньому порядку. Крім того, копія Умов та Правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мала на увазі та розуміла відповідач, підписуючи заяву, та відповідно, чи брала на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (16 червня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 березня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Паспорт споживчого кредиту не є доказом укладеного між сторонами договору та погодження між ними умов кредитування (постанова Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20). Датою надання інформації у ньому вказано 18 травня 2021 року, а доказів, що при підписанні заяви 16 червня 2006 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, позивачем не надано.

Натомість, колегія суддів бере до уваги той факт, що у заяві від 16 червня 2006 року сторони погодили основні умови кредитування, у тому числі строк, який визначили строком дії картки, що була видана позивачу цього ж дня. Висновок суду першої інстанції про те, що згідно із заявою від 16 червня 2006 року строк кредитування відповідає строку дії картки, є правильним. Згідно з довідкою про видані ОСОБА_1 картки, картка № НОМЕР_1 видана відповідачу 16 червня 2006 року, строк дії червень 2009 року. Нарахування процентів поза межами цього строку суперечить умовам, погодженим сторонами у заяві від 16 червня 2006 року.

В апеляційній скарзі банк посилається на те, що строк останньої картки, на яку був установлений кредитний ліміт відповідачу, встановлено до останнього дня січня 2025 року.

За змістом пунктів 2.3., 2.4., 2.8, 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (у редакції, що діяла станом на 16 червня 2006 року), платіжна картка є власністю емітента і надається клієнту або його довіреній особі відповідно до умов договору з клієнтом. Укладення договору про надання та використання платіжної картки здійснюється згідно із законодавством України та правилами платіжної системи. Цей договір може включати умови, що визначають порядок відкриття картрахунку і порядок надання та використання платіжної картки. Допускається укладення окремого договору про відкриття картрахунку. Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії). Кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. Клієнт на власний розсуд або відповідно до умов договору (якщо кредит має цільовий характер) частково або в повному обсязі використовує впродовж строку його дії кредит і має зобов`язання повернути кредит та проценти за його користування на умовах, передбачених договором.

За п. 3. 23 Положення, у разі втрати, виходу з ладу платіжної картки або закінчення терміну її дії, а також розірвання (припинення дії) договору про надання та використання платіжних карток залишок коштів на картрахунку на підставі заяви (доручення) власника рахунку перераховується на інші рахунки або видається готівкою з дотриманням термінів, установлених правилами відповідної платіжної системи та обумовлених у договорі між клієнтом і банком-емітентом.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної картки для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, станом на день укладення договору, достатнім було звернення власника карткового рахунку із заявою/ дорученням на перерахунок залишку коштів на інший рахунок.

Станом на час закінчення обумовленого строку дії картки (вересень 2009 року), що була видана ОСОБА_1 16 червня 2006 року, абзац четвертий пункту 2. 9 Положення було доповнено змінами, внесеними згідно з постановою Правління Національного банку України від 04 січня 2008 року №2. Такими змінами було встановлено, що після виконання зобов`язань сторін або в разі розірвання (закінчення терміну дії) договору банк на вимогу клієнта зобов`язаний видати йому довідку про повернення платіжної картки, кредиту та процентів за ним.

З огляду на наведене, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц).

Письмового договору між банком та відповідачем про встановлення кредитного ліміту на інші платіжні картки матеріали справи не містять. Отже, обставини щодо перевипуску кредитної платіжної картки № НОМЕР_1 із видачею наступних карток «Універсальна» не підтверджуються матеріалами справи, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що кінцевий строк кредитування у справі становить останній день вересня 2009 року, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_1 .

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України вказує, що щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

У справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів після останнього дня вересня 2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідно до розрахунків заборгованості у період з 04 липня 2006 року по 31 грудня 2012 року банк застосовував процентну ставку (поточна) у розмірі 36,00 %, у період з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року 30,00%, у період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80%, з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року 43,20%, за період з 01 червня 2015 по 23 грудня 2015 року 2,50%,з 28 грудня 2015 року по 29 листопада 216 року - 2,90%, з 30 листопада 2016 року по 31 липня 2020 року 3,60%, з 01 серпня 2020 року по 13 лютого 2023 року 3,50%, хоч позивач жодним чином не доводить підставність визначення процентної ставки у розмірах, відмінних від того, що був обумовлений в заяві від 16 червня 2006 року. Згідно з розрахунком, проценти, ставка яких була визначена сторонами в заяві від 16 червня 2006 року в межах строку кредитування (по останній день вересня 2009 року), станом на 30 вересня 2009 року нараховані у розмірі 106,41 грн. У зв`язку із подальшим користуванням відповідачем кредитними коштами та частковим погашенням нею заборгованості впродовж 2009-2023 років (згідно з випискою від 06 вересня 2023 року останні зарахування коштів на погашення: 20 січня 2021 року поповнення готівкою своєї картки на суму 2000 грн; 26 листопада 2021 року погашення обов`язкового платежу з картки на суму 2094,24 грн; 23 грудня 2021 року поповнення своєї картки готівкою на суму 2200 грн; 26 січня 2022 року погашення обов`язкового платежу на суму 11,46 грн; 28 січня 2022 року погашення обов`язкового платежу на суму 2130,03 грн; 26 лютого 2022 року погашення обов`язкового платежу на суму 57,70 грн тощо), заборгованість за процентами, яка існувала станом на кінець вересня 2009 року була погашена у порядку черговості відповідно до вимог ст. 534 ЦК України.

Одночасно із цим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту (основною сумою боргу).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктом 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, підтверджує заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, існують правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 суми непогашеного кредиту (тіла кредиту) станом на 13 лютого 2023 року у розмірі 47 806,46 грн.

Відповідач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростувала розміру заявленої позивачем до стягнення заборгованості за тілом кредиту, не заявляла ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду клопотання про проведення судової економічної експертизи, не надала власного альтернативного розрахунку.

Заперечення відповідача щодо того, що вона не користувалася кредитними коштами колегія суддів відхиляє, оскільки згідно із виписок, наданих позивачем, встановлено, що відповідач здійснювала зняття коштів, що були надані їй у межах кредитного ліміту, в т.ч. і за місцем свого проживання у м. Володимир-Волинський, упродовж усього періоду користування послугами банку. Не заслуговують на увагу також доводи в частині відсутності в матеріалах справи доказу видачі відповідачу кредитних коштів, оскільки власноруч підписана нею заява, разом із особисто наданим нею на підтвердження своєї особи паспортом громадянина України в сукупності із виписками по рахунку відповідача свідчать про отримання нею кредитних коштів шляхом користування кредитними коштами, в межах установленого кредитного ліміту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просить визнати відповідно до ст. 599, ст. 1049 ЦК України зобов`язання припиненими. Проте визнання зобов`язання припиненим є окремим способом захисту, така зустрічна вимога не пред`являлася і не була предметом розгляду судом. Відповідач не довела, що нею проведено належним чином виконання зобов`язання перед позивачем за кредитним договором і підстав вважати зобов`язання припиненим немає.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права в частині вирішення позовної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту і дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47 806,46 грн. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, а в частині відмови у вимозі про стягнення процентів залишенню без змін.

Апеляційний суд у порядку, визначеному п. 3 ч. 1 ст. 270, пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, здійснює розподіл судових витрат (судового збору), понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку із ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви (2684 грн) та за подання апеляційної скарги (4026 грн), стягується з відповідача в користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог (81,47%) у порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України, у розмірі 5466,64 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2023 року в цій справі в частині відмови стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 47 806 (сорок сім тисяч вісімсот шість) гривень 46 к. заборгованості за тілом кредиту.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5466 (п`ять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 64 к. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді