КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/7091/20
провадження № 22-ц/824/1304/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовомАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мневця Олександра Миколайовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року в складі судді Шевчука А.В.‚

встановив:

16.06.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19.05.2012.

Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 22 700 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3., 2.1.2.4. договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно до 2.1.1.12.3. Таким чином, відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою по рахунку.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3. договору відповідач доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.12.9. договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу.

Згідно п. 2.1.12.7.2. договору, у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.12.6. договору.

Згідно до п. 2.1.1.2.12., сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюється за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84,4% - для картки «Універсальна голд».

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 86 553,82 грн, яка складається з наступного: 61 949,14 грн - заборгованість за тілом кредиту; 24 604,68 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.05.2012 року у розмірі 86 553,82 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 102 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мневець О. М. просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 .

Вказує, що анкета-заява від 19.05.2012 містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Даних про умови кредитування, який рахунок відкривається на ім`я відповідача та дані про видачу відповідачу пам`ятки клієнта вказана заява не містить. Матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача та яка картка йому була видана. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних правовідносин. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав, при цьому суд першої інстанції тричі оголошував перерви у судових засіданнях, для надання позивачем розрахунку заборгованості відповідача.

Враховуючи, що позивачем в цілому на визначена сума отриманих ОСОБА_1 коштів, розрахунок відповідача не спростовано, відсутні підстави вважати наявність боргу відповідача перед позивачем.

Також відсутні підстави для нарахування та сплати відповідачем відсотків згідно норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Вказує, що у заяві позичальника від 19 травня 2012 року процентна ставка не зазначена, крім цього, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Рожко С. М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що підписавши заяву від 19.05.2012 року, між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правової природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

У відповідності до умов укладеного договору про надання банківських послуг відповідач отримала кредитні картки, що підтверджується довідкою, яка знаходиться в матеріалах справи.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції договір не оспорювала, власних розрахунків заборгованості не надала, клопотання про призначення експертизи для визначення розміру заборгованості не заявляла.

Фактичне користування відповідачем кредитними котами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахункам, відкритих на ім`я ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що всі операції, як зняття коштів, так і погашення заборгованості за договором, які відображені в виписці про рух грошових коштів по картрахунках відповідача, враховані позивачем при складенні розрахунку заборгованості станом на 29.04.2020.

Відповідачем до суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування розміру заборгованості визначеного позивачем.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій погодилася, що підписанням цієї анкети-заяви, ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримала, шляхом самостійного роздрукування.

На підставі підписаної заяви відповідач отримала картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 12/15; картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 12/16; картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 01/18; картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 10/18 та картку № НОМЕР_5 з терміном дії до 07/22.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29.04.2020 відповідач має заборгованість 91 434,01 грн, яка складається з наступного: 61 929,14 грн заборгованість за тілом кредиту; 24 624,68 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 50, 00 грн - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 4 330,19 грн - штраф (процентна складова).

Скориставшись правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором №б/н від 19.05.2012 у розмірі 86 553,82 грн, яка складається з наступного: 61 949,14 грн - заборгованість за тілом кредиту; 24 604,68 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений кредитний договір , відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти. В порушення вимог кредитного договору відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Проаналізувавши зміст спірного договору суд встановив, що кредитний договір від 28.03.2011 №б/н містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, з якими відповідач була ознайомлена.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 19 травня 2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 травня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 червня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

У справі, що переглядається, в анкеті-заяві від 19 травня 2012 року ОСОБА_1 просить оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та заробітну картку, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 26).

За таких підстав суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 24 604,68 грн.

Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку, відповідач фактично отримала 163 526,67 грн кредитних коштів, а повернула 185 862,49 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті АТ КБ «ПриватБанк», правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту - 61 929,14 грн відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 153 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мневця Олександра Миколайовича задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 153 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк