Справа № 521/475/23
Провадження №2-о/521/86/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Тураві Н.М., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ державної РАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_2 , про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася заявник з заявою про встановлення факту народження дитини та просить ухвалити рішення, яким встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Белогорськ, Білогорського району, АР Крим, Україна, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, а батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

У підтвердження своїх вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 . Однак, документи про реєстрацію народження дитини, видані органами, що діють на тимчасово окупованій території АР Крим. З метою отримання свідоцтва про народження дитини, встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, вона звернулася до суду для встановлення вказаного факту.

Заявник у судовому засіданні участі не приймала, однак надала заяву про розгляд справи без її участі.

Зацікавлені особи або їх представники у судовому засіданні участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які були досліджені під час розгляду справи, а саме: копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , видане Судацьким міським відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 11.01.2017 року; обмінною карткою № НОМЕР_2 (свідоцтво пологового будинку, полового відділення лікарні про новонародженого) від 09.01.2017 року видане ГБУ РК «Белогородская ЦРБ» міністерства охорони здоров`я російської федерації

Суд вважає, що документи, які надані заявником на підтвердження факту народження дитини, підтверджують цей факт, незважаючи на те, що вони не відповідають установленій законодавством формі та вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Згідно з частиною 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей, зокрема, про народження, здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

На підставі складеного актового запису цивільного стану, у повній відповідності до нього, у випадках, передбачених чинним законодавством, реєстратор видає свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану, яке виготовляється за допомогою Реєстру, відповідно до п. 2.1.7. Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008р. № 1269/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 25.07.2008р. за № 691/15382.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України (із змінами)», тимчасово окупованими територіями визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Батьки дитини є громадянами України, що підтверджується копією паспортів, які додані до матеріалів справи. Територія, на якій вони проживають «є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України» («стаття 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 317 ЦПК України, факти на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Зазначений недолік не дає у повній мірі розпоряджатися своїми правами щодо реєстрації народження дитини, та порушує інтереси заявника, що в решті решт стало підставою для звернення з відповідною заявою до суду з метою встановлення факту народження.

Таким чином, посилаючись на вищевказане та на підставі документів, які були надані, суд приходить до висновку, що даний факт має місце, тому вважає за необхідне встановити факт народження дитини.

Так, ч. 4 ст. 317 ЦПК України встановлено, що Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Тому, керуючись вказаною нормою, а також п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає допустимим негайне виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 315- 319, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Встановити юридичний факт народження дитини - ОСОБА_3 , чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Белогорськ, Білогорського району, АР Крим, Україна, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, а батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Головуючий