Справа № 438/1307/21
Провадження № 2-др/438/1/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(додаткове)

03 січня 2023 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Слиша А.Т.

за участю секретаря судового засідання Кекош Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гирича О.В. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

18 листопада 2022 року Бориславським міським судом Львівської області ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.Вказаним рішенням позовні вимоги задоволено.

24 листопада 2022 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гирича О.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат у користь позивача, зокрема, 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді від 25 листопада 2022 року заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гирич О.В. не прибув, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, вимоги, викладені в заяві про ухвалення додаткового рішення, підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник - адвокат Дегтяренко О.О. у судове засідання не прибули, були належно повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, жодних клопотань до суду не подали. У судовому засіданні в режимі відеоконференції 23.12.2022 представник відповідача - адвокат Дегтяренко О.О. просив відкласти судовий розгляд та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи. Однак, у наступне судове засідання 03 січня 2023 року представник відповідача не прибув, можливістю участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався, про причини неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Перевіривши матеріали справи, в межах заявленого клопотання, суд дійшов такого висновку.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2022 року у справі № 438/1307/21, провадження № 2/438/82/2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики у розмірі 5000 доларів США та 600 Євро, а також судові витрати, зокрема, судовий збір, сплачений позивачем, у розмірі 1533 грн 34 коп.

Встановлено, що при ухваленні вказаного рішення судом не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

При цьому, представник позивача у судовому засіданні в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України заявив про подання ним у справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів для підтвердження розміру витрат, які сторона позивача сплатила у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрат на правничу допомогу.

Заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гирича О.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат у користь позивача ОСОБА_1 , зокрема, 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу скерована на адресу суду в строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача долучив копію акту прийняття-передачі наданих послуг від 21.11.2022 до договору про надання правової допомоги від 12.07.2021, копію квитанції до прибуткового касового ордера №06 від 21.11.2022 про оплату ОСОБА_1 5000 гривень на користь адвоката Гирича О.В.

У поданих представником позивача матеріалах зазначено, що позивач поніс судові витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5000 грн. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Гирич О.В. на підставі укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги від 12.07.2021. На виконання умов цього договору адвокат в рамках представництва інтересів позивача у справі №438/1307/21 було, зокрема, здійснено складання позову, аналіз судової практики, зібрання доказів, опрацювання документів, викладення обставин, які обґрунтовують позовні вимоги, нормативно-правове обґрунтування, представництво інтересів під час розгляду справи в суді.

Водночас за положеннями ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на конкретні обставини справи: справа незначної складності, яка розглядається за правилами спрощеного провадження, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі про стягнення боргу за договором позики, щодо вирішення вказаного спору існує безліч судової практики, зокрема Верховного Суду, яка є сталою та одностайною, обсяг юридичної/технічної роботи - обсяг наданих послуг адвокатом щодо консультацій, підготовки позовної заяви та процесуальних документів, що для професійного досвідченого адвоката не становить дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності, справедливості співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд переконаний, що заявлений розмір витрат є явно завищеним.

Суд критично оцінює співмірність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень та зменшує такі до 3000 гривень.

Наведене вище спростовує доводи представника позивача та свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають до часткового відшкодування, а відомості, які б спростували даний висновок суду, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2022 року не вирішено питання про судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, яким на підставі статей 141 та 246 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 246, 259-261, 270,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

ухвалити додаткове рішення у справі №438/1307/21, провадження №2/438/82/2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (трьох тисяч )гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бутиподана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш