ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_1 , Національної поліції України на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у кримінальних провадженнях №0000508, №0000739, №0000188, №0000851 органами досудового слідства та прокуратури не вжито належних та достатніх заходів задля притягнення осіб, винних у скоєнні злочину, до кримінальної відповідальності. Ухилення від проведення слідчих дій органами досудового розслідування, неналежне виконання посадових обов`язків, зокрема, і працівниками органів прокуратури, неналежне реагування на скарги позивача у кримінальних провадженнях стали наслідком винесення слідчим суддею ухвал зобов`язального характеру, що свідчить про бездіяльність органів дізнання, слідства та прокуратури під час досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень. Унаслідок бездіяльності, зокрема, і процесуальних керівників, допущено неможливість встановлення місця перебування, а відтак і притягнення до кримінальної відповідальності підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0000508 ОСОБА_2 . Ураховуючи, що позивач є потерпілим у кримінальному провадженні №0000508 та заявником у кримінальних провадженнях №0000739, №0000188, №0000851,тривала бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури перешкоджає відновленню його порушених прав (протягом більше 20 років) на повернення грошових коштів, переданих ТОВ «Правильна компанія», посадовою особою якого є ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилась у постійному хвилюванні та витраченому часі і ресурсах, погіршенні стану здоров`я. В результаті бездіяльності органу досудового розслідування позивач зазнав моральних страждань, які полягали в тому, що тривалий час йому доводиться захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення його процесуальних та інших звернень. У житті позивача відбулася вимушена зміна життєвих планів, виник штучно заподіяний утиск реалізації фундаментальної потреби особистості у власному волевиявленні та самореалізацїї, творчості, втіленні власних задумів та планів; утворились перепони у реалізації професійних можливостей, необхідність вимушено відстоювати свої права, відмовлятись від життєвих планів, вимушено бути залученим у процес відстоювання справедливості, що спричинило зниження якості його життя, призвело до переживання хронічного стресу, психологічного утиску, які потребували і потребують додаткових зусиль для подолання перепон, компенсації проявів нестабільності емоційно-поведінкових реакцій та ознак психологічної пригніченості, збудженості, нервозності, зумовлених стресовою ситуацією, що знаходиться в прямому причинному зв`язку із бездіяльністю органу досудового слідства. Таким чином, розмір моральної шкоди позивач оцінює виходячи з мінімальної заробітної плати по день розгляду даної справи судом - 05.10.2023, а саме у кримінальному провадженні №0000508 414 мінімальних заробітних плат, тобто 2773800,00 грн., у кримінальних провадженнях №0000739, №0000188 та №0000851 41,4 мінімальних заробітних плат по кожному провадженню, тобто по 277380,00 грн., а всього 3605940,00 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету України в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 3605940,00 грн. (а.с. 1-14 т.1, 200-202 т.3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 150000,00 грн. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення моральної шкоди та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 1-8, 164-169 т.4).

Із апеляційною скаргою також звернувся Офіс Генерального прокурора, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 20-34 т.4).

ОСОБА_1 , не погодившись із зазначеним вище рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення районного суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, стягнути моральну шкоду в загальному розмірі 3605940,00 грн., задовольнивши повністю позовні вимоги (а.с. 51-61 т.4).

Також із апеляційною скаргою звернулась Національна поліції України, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 88-93 т.4).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що слідчим відділом відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000508 від 18.12.2012 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України (зареєстрованого за матеріалами кримінальної справи №24-158 від 12.04.2010) за фактом можливого заволодіння коштами осіб, які інвестували у будівництво житлового комплексу «Нова Перемога» в м. Дніпро, шляхом шахрайства (а.с. 32, 37 т.1).

Постановою старшого слідчого від 09.11.2011 року визнано у вказаному вище провадженні (справі) потерпілим та цивільним позивачем - ОСОБА_1 (а.с. 33 т.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року в справі №201/12500/13 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, яка виразилась у нерозгляді клопотань про виконання процесуальних дій, задоволено частково. Визнано бездіяльність слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Соловйової С.О. незаконною. Зобов`язано слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Оніщенко Н.С. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 09 жовтня 2011 року та від 19 вересня 2013 року, та повідомити заявника про результати розгляду клопотання у порядку передбаченому ст. 220 КПК України. В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 64 т.1).

У вказаній вище ухвалі, зокрема, зазначено, що бездіяльність слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області є незаконною та такою, що не відповідає вимогам ст. 220 КПК України через те, що у відповідності до ст. 220 КПК України належним чином не було повідомлено ОСОБА_1 про результати розгляду поданого ним клопотання.

02 грудня 2013 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/12500/13, у зв`язку з тим, що слідчим СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області не було виконано ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року, зобов`язано слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, у якого знаходиться на даний момент кримінальне провадження, виконати ухвалу суду від 12 листопада 2013 року, розглянувши клопотання ОСОБА_1 від 09 жовтня 2011 року та від 19 вересня 2013 року, та повідомити заявника про результати розгляду клопотання у порядку передбаченому ст. 220 КПК України (а.с. 65 т.1).

Постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 27.12.2018 кримінальне провадження, зареєстроване до ЄРДР за №0000508 від 18.12.2012, закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 97 т.1).

23 квітня 2019 року постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Монич С.Ю. вказану вище постанову слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 27.12.2018 про закриття кримінального провадження №0000508 скасовано, матеріали кримінального провадження направлено начальнику Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для організації подальшого досудового розслідування (а.с. 99 т.1).

Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000508 забезпечується Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра. На даний час досудове розслідування триває.

Позивачем надано копію його заяви від 04.09.2015 до Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 219 КК України, у зв`язку з наявністю на його думку ознак в діях посадових осіб ТОВ «Правильна компанія» умисних дій, вчинених з корисливих мотивів, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності (а.с. 116-117 т.1).

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 вересня 2020 року №202/5032/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 25.03.2020 року, яка була отримана СУ ГУНП в Дніпропетровській області 03.04.2020 року. В іншій частині скарги відмовлено (а.с. 31-32 т.3).

Згідно копії витягу з ЄРДР від 02.10.2020, до вказаного реєстру за заявою позивача 02.10.2020 було зареєстровано кримінальне провадження №0000739, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом зловживання владою посадовими особами КП «Управління контролю за благоустроєм міста» ДМР, незаконні дії яких призвели до знищення гаража ОСОБА_1 (а.с. 222 т.1).

Постановою слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.09.2021 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000739 від 02.10.2020 закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 134 зворот т.1).

Згідно змісту вказаної вище постанови слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.09.2021 про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження №0000739 від 02.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, було зареєстроване за заявою ОСОБА_1 за фактом зловживання владою посадовими особами КП «Управління контролю за благоустроєм міста» ДМР, незаконні дії яких призвели до знищення гаража ОСОБА_1 .

Тобто, кримінальне провадження №0000739 від 02.10.2020 зареєстроване у ЄРДР за заявою ОСОБА_1 не за фактом доведення до банкрутства ТОВ «Правильна компанія» (ст. 219 КК України), як обґрунтовано у позовній заяві, а за фактом іншої події - знищення гаража позивача посадовими особами КП «Управління контролю за благоустроєм міста» ДМР (ч. 1 ст. 364 КК України).

26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 382 КК України, за ознаками умисного зловживання службовим становищем, умисного перевищення влади та невиконання судового рішення начальником СВ ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 138-139 т.1).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2021 року №201/1601/21 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 25.01.2021 року - задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року, про що надати заявнику відповідний витяг з ЄРДР. В задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовлено (а.с. 141-143 т.1).

У вказаній вище ухвалі, зокрема, встановлено, що невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 порушує його права, уповноваженою особою Дніпропетровської обласної прокуратури не виконано положення КПК України, а відомості, які містяться в заяві, безпідставно не внесені до ЄРДР.

04 березня 2021 року відомості, зазначені в заяві ОСОБА_1 від 25.01.2021 щодо зловживання працівниками правоохоронного органу своїм службовим становищем, здійснення бездіяльності під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесені до ЄРДР за №0000188 (а.с. 144 т.1).

У ході досудового розслідування кримінального провадження №0000188 від 04.03.2021, як свідок, був допитаний слідчий ОСОБА_3 .

Під час досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження №0000188 долучено висновок службового розслідування, проведеного за фактом можливих неправомірних дій під час здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000508, №0005389 окремими поліцейськими ГУНП в Дніпропетровській області, згідно з яким відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 25.01.2021, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

За результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000188 від 04.03.2021 слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 26.07.2021 винесено постанову про закриття кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (а.с. 139 т.3).

Також, ОСОБА_1 звертався до Генерального прокурора України із заявою від 15.01.2021 про вчинення кримінального правопорушення за фактом продажу земельних ділянок з прилюдних торгів, що належали ТОВ «Правильна компанія», на які було накладено арешт (а.с. 142-146 т.1).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 10 березня 2021 року №757/10807/21-к скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 15.01.2021 року та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявників (а.с. 148 т.1).

14 квітня 2021 року відомості за заявою ОСОБА_1 від 15.01.2021 щодо незаконного продажу майна (земельних ділянок) ТОВ «Правильна компанія», на яке накладено арешт, внесені до ЄРДР за №0000851, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с. 149 т.1).

Слідчим відділом відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000851 від 14.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, за фактом можливих незаконних дій ДП «СЕТАМ» щодо майна ТОВ «Правильна компанія», на яке накладено арешт (а.с. 149 т.1).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 08 вересня 2021 року №757/25982/21-к скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні №0000851 щодо нерозгляду клопотання від 21.04.2021 задоволено. Зобов`язано прокурора Офісу Генерального прокурора або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000851, розглянути відповідно до положень ст. 220 КПК України клопотання ОСОБА_1 від 21.04.2021, про що його повідомити. У разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання винести вмотивовану постанову, копію якої вручити ОСОБА_1 , а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надіслати (а.с. 153 т.1).

Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва забезпечувався Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра.

Під час досудового розслідування допитано як свідка ОСОБА_1 , який показав, що наприкінці 2020 року йому стало відомо, що 25.11.2020 14 земельних ділянок, які є приватною власністю ТОВ «Правильна компанія» та на які накладено арешт, нібито, продано з аукціону проведеного ДП «СЕТАМ» (а.с. 149 т.2).

За результатами досудового розслідування слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області 09.03.2022 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 51 т.3).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У випадку, якщо порушення (дія/бездіяльність) уповноваженого органу має триваючий характер, встановленню підлягає також конкретно визначений період бездіяльності такого органу, оскільки вказана обставина впливає на визначення розміру моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року).

У статті 10 Закону України Про міліцію від 20.12.1990 N565-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 07.11.2015), закріплено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана, зокрема, виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до статті 23 Закону України Про Національну поліцію, який набрав чинності 07.11.2015, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності, розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (див. mutatis mutandis $. 135 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. the UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; $. 95 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції(див. mutatis mutandis § 59 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01) . Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pйlissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Судом установлено, що кримінальне провадження №0000508 від 18.12.2012 (кримінальна справа №24-158 від 12.04.2010), у якому позивача визнано потерпілим, триває з 12.04.2010, тобто більше 13 років та 5 місяців (4924 дні) станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції 05.10.2023.

Двічі ухвалами слідчих суддів (від 12.11.2013 №201/12500/13 та від 02.12.2013 №201/12500/13) була констатована бездіяльність органу досудового розслідування (слідчого) у вказаному кримінальному провадженні №0000508. Також, постановою прокурора від 23.04.2019 підтверджено факт незаконного закриття цього кримінального провадження та скасовано відповідну постанову слідчого від 27.12.2018 з направленням матеріалів кримінального провадження начальнику Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для організації подальшого досудового розслідування (а.с. 99 т.1).

У довідці по кримінальному провадженню №0000508, складеній СВ ВП №5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, зазначено, зокрема, що допити 58 потерпілих проводились у період з 08.06.2010 по 21.03.2017 на протязі майже семи років. Згідно змісту цієї довідки у періоди з 18.07.2013 по 27.11.2015, з 18.04.2016 по 21.03.2017 та з 23.03.2017 по 24.02.2023 не вчинялось будь-яких слідчих (розшукових) дій (а.с. 135-148 т. 2).

На теперішній час в указаному провадженні №0000508 повідомлення про підозру не складено, обвинувальний акт до суду не направлений, остаточне та законне рішення не прийнято, досудове розслідування триває. За такий строк орган досудового розслідування також не вирішив питання про закрити провадження, або звернення до суду з обвинувальним актом, тощо.

Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_1 , зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування позивачем органів досудового розслідування, неодноразового звернення у письмовому вигляді (що підтверджується численними листами-відповідями органів досудового слідства та прокуратури про стан кримінального провадження), неможливістю повноцінно здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши бездіяльність органу досудового розслідування (за діяння якого від імені держави уповноважені відповідати ГУ НП України в Дніпропетровській області та Національна поліція України) у кримінальному провадженні №0000508, яка встановлена зазначеними вище судовими рішеннями та постановою прокурора, а також виражена надмірною тривалістю досудового розслідування з 12.04.2010 по 05.10.2023 (більше 13 років та 5 місяців), зі встановленням протягом цього часу тривалих періодів відсутності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій; враховуючи доведеність позивачем причинного зв`язку між бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування та настанням шкоди; виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 130000,0 грн. 00 коп.

При визначенні розміру вказаної вище моральної шкоди суд також враховує складність та значний об`єм матеріалів кримінального провадження №0000508, яке, згідно довідки начальника СВ ВП №5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, нараховує 83 томи, а також значну кількість потерплих, що частково обгрунтовує тривалий період розслідування (а.с. 148 т.2).

Судом також установлено бездіяльність у кримінальному провадженні №0000188 уповноваженої особи Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 25.01.2021 року, що встановлено ухвалою слідчого судді від 16 лютого 2021 року №201/1601/21.

Це призвело до необхідності залучення позивачем додаткових зусиль, складання та подання скарги до суду, хвилюванні у зв`язку з відхиленням (відмовою у реєстрації) його заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, встановивши, що позивачу завдана моральна шкода внаслідок протиправної бездіяльності органів Дніпропетровської обласної прокуратури; враховуючи доведеність позивачем причинного зв`язку між бездіяльністю органу прокуратури та настанням шкоди; виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу прокуратури у кримінальному провадженні №0000188, в розмірі 10000,0 грн.

Посилання позивача, що вказане вище кримінальне провадження триває півтора роки (станом на час подання позову) є безпідставним. Як встановлено судом, кримінальне провадження №0000188 зареєстроване у ЄРДР 04.03.2021 та закрите 26.07.2021, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (а.с. 139 т.3). Отже, колегія вважає про дотримання ТУ ДБР розумності строків даного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді була також констатована бездіяльність осіб Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 15.01.2021 року (а.с. 148 т.1). 08 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді №757/25982/21-к також встановлено бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні №0000851 щодо нерозгляду клопотання від 21.04.2021 й задоволено скаргу позивача. Така бездіяльність призвела до необхідності залучення позивачем додаткових зусиль, складання та подання скарг до суду, хвилювання у зв`язку з відхиленням (відмовою у реєстрації) його заяви про вчинення кримінального правопорушення, відсутності реагування Офісу Генерального прокурора на подане клопотання без належного на те обґрунтування.

Виходячи з викладеного, встановивши, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода внаслідок протиправної бездіяльності уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора; враховуючи доведеність позивачем причинного зв`язку між бездіяльністю органу прокуратури та настанням шкоди; виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої бездіяльністю в кримінальному провадженні №0000851, в розмірі 10000,0 грн.

Кримінальне провадження №0000851 тривало з 14.04.2021 по 09.03.2022, у зв`язку з закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 51 т.3). Отже, судом не встановлено недотримання слідчим відділом відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області розумності строків даного кримінального провадження, яке тривало близько 10 місяців.

Щодо доводів позовної заяви про стягнення моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю у кримінальному провадженні №0000739 від 02.10.2020, то дана частина позовних вимог задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Твердження позивача,що кримінальне провадження №0000739 від 02.10.2020 розслідувалось за фактом подання його заяви від 04.09.2015 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 219 КК України, у зв`язку з наявністю ознак в діях посадових осіб ТОВ «Правильна компанія» умисних дій, вчинених з корисливих мотивів, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності (доведення до банкрутства), - не підтверджено матеріалами справи (а.с. 116-117 т.1).

Доказів того, що кримінальне провадження №0000739 від 02.10.2020 було зареєстроване за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 219 КК України, посадовими особами ТОВ «Правильна компанія» внаслідок доведення товариства до банкрутства, - не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань.

Доказів встановлення факту неправомірності дій чи бездіяльності органів досудового слідства, прокуратури, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000739 від 02.10.2020 - позивачем не надано.

Отже, судом не встановлено завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, як зазначає позивач, у зв`язку з бездіяльністю посадових осіб в кримінальному провадженні №0000739 від 02.10.2020. Тому підстави для стягнення моральної шкоди в цій частині вимог позивача - відсутні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Стягненню з Державного бюджету України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає сума в загальному розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. (130000,0 + 10000,0 + 10000,0 грн).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив та не визначив розмір моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю в кожному з кримінальних проваджень.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.

Суд звертає увагу, що згідно частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Тому колегія переглядає рішення у межах доводів апеляційних скарг.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_1 , Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року змінити в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова