СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9952/22

пр. № 2/759/804/23

01 листопада 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Істоміній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, пені, три відсотка річних, інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ТДВ СК «Альфа- Гарант» та просить з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог: - стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 53937, 56 грн.; - пеню у розмірір 8615, 14 грн.; - збитки від інфляції у розмірір 16137, 32 грн.; - 3% річних у сумі 2469, 00 грн.

Позов мотивований тим, що 13.11.2021 року о 19 год. 04 хв. в м. Києві по вул. Жмеринська 22, відбулась ДТП за участю транспортного засобоу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та трансопртного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва №759/26647/21 від 13.12.2021 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , була застрахована у страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ1597710.

Згідно з вказаним полісом розмір страхової суми за шкоду завдану майну становить 130000, 00 грн., франшиза 2500, 00 грн.

15.11.2021 року страховиком було отримано заяву про виплату страхового відшкодування.

11.01.2022 року відповідачем на картковий рахунок було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірір 40127, 60 грн., однак з такою сумою позивач категорично не погоджується.

На виконання укладеного договору про проведення експертної оцінки «ПП ОСОБА_4 » 16.01.2022 року був складений звіт №1668 про визначення вартості матеріального збитку відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 до ДТП становить 103771, 00 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 219580, 36 грн.

Згідно додаткового звіту №1668/2 від 22.07.2022 року про оцінку колісного транспортного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 ринкова вартість ТЗ після ДТП становить 7205, 84 грн.

Отже позивач вважає, що вартість матеріального збитку за знищення транспортного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 становить 96565, 16 грн., що становить різницю між вартістю ТЗ до ДТП (103771, 00 грн) та вартістю ТЗ після ДТП (7205, 84 грн.).

Таким чином розмір страхового відшкодування має бути виплачений відповідачем позивачу становить 96565, 16 грн., однак беручи до уваги, що відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 40127, 60 грн., та враховуючи розмір франшизи 2500, 00 грн., то позивачу необхідно доплатити 53937, 56 грн.

Окрім цього, позивач просить стягнути пеню, оскільки 13.03.2022 року сплинув 90-денний строк для виплати страховиком суми страхового відшкодування, позивач вважає початок дати прострочення виплати страхового відшкодування з наступного дня з простроченння 90-денного строку для виплати страхового відшкодування, а саме 14.02.2022 року по 15.08.2022 року, та складає 8615, 14 грн.

Також позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2022 року у справі відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2022 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.03.2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2023 року у справі відновлено провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник подав заяву до суду про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа Гарнт» в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 31.10.2023 року представник відповідача Голосна А.В. подала до суду заяву про відкладення розгляду справи.

Однак, суд причину неявки відповідача не може визнати поважною, оскільки до суду не надано жодних доказів такої поважності. Окрім цього, посилання представника відповідача в заяві про відкладення розгляду справи на не отримання ухвали про відкриття провадження з позовною заявою, спростовуються матеріалами справи, а саме відзивом представника відповідача від 05.10.2022 року, в якому зазначено що 15.09.2022 року на адресу ТДВ СК «Альфа Гарант» наійшла ухвала про відкриття провадженння у справі.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с. 9-10).

З цієї постанови вбачається, що ОСОБА_3 , 13.11.2021 о 19 годині 04 хвилини, в місті Києві, вул. Жмеринська, 22, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo» д/н/з НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на транспортний засіб «Nissan Qashqai» д/н/з НОМЕР_3 , який був припаркований на узбіччі дороги та який від удару здійснив наїзд на транспортний засіб «Chevrolet Blazer» д/н/з НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі дороги попереду та який від удару здійснив наїзд на транспортний засіб «KIA RIO» д/н/з НОМЕР_4 , який був припаркований на узбіччі дороги попереду. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.2.3б, 12.1, 13,1 ПДР України, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ст.124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Альфа Гарант», згідно полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ1597710, відповідно до якого розмір страхової суми за шкоду завдану майну на одного потепілого становить 130000, 00 грн., франшиза -2500, 00 грн. (а.с. 11, 62, 12).

Влсаником транспортного засобу «Chevrolet Blazer» д.н.з. НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с. 6).

15.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 13).

15.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування (а.с. 14).

Згідно наданого представником відповідача аварійного сертифікату 29-D/99/9, вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно ремонтної кальцуляції 29-D/99/9 ставонвить - 114721, 48 грн., ринкова вартість ТЗ до моменту пошкодження відповідно до Звіту/консультації 29-D/99/9 становить 102675, 6 грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу становить - 60559, 68 грн. (а.с. 65).

Відповідно до аварійного сертифікату 24-D/10/09 ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно ремонтної калькуляції 24-D/10/09 становить 114721, 48 грн., ринкова вартість ТЗ після пошкодження відповідно до звіту/консультації 24-D/10/09 - 60048, 00 грн. (а.с. 68).

Також, судом встановлено та визнається сторонами, що ТДВ СК «Альфа Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у сумі 40127, 60 грн. (а..с 15).

На замовлення позивача «ПП ОСОБА_4 » складено звіт №1668 про визначення вартості матеріального збитку відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 до ДТП становить 103771, 00 грн.., а вартість відновлювального ремонту становить 219580, 36 грн. (а.с. 16-31).

Відповідно до звіту №1668/2 від 22.07.2022 року про оцінку колісного транспортного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 ринкова вартість транспортного засобу після ДТП становить - 7205, 84 гр.н (а.с. 32-36).

Крім цього, за клопотанням відповідача ОСОБА_5 у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу та згідно висновку експерта від 16.05.2023 року №СЕ-19/111-23/19339/АВ встановлено: - що риноква вартість автомобіля «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 до вчинення ДТП, станом на 13.11.2021 року становила 102535, 30 грн. - при проведенні дослідження експертом встановлено, що в програмному комплексі для розрахунку вартості відновлювального ремонту «Аudanet» відсутні ціни на запасні частини до досліджуваного автомобіля «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 , також враховуючи строк експлуатації КТЗ та дату оцінкт в Інтернет ресурсах відсутні ціни на нові запасні частини даного авто, що унеможливлює розрахунок вартості відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ і разом з тим неможливо визначити ринкову вартість автомобіля «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 в пошкодженому стані станом після настання ДТП - 13.11.2021 року (а.с. 115-127).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц, провадження № 61-13692св18, зроблено висновок, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Аналогічні висновки щодо необхідності згоди позивача із визнанням транспортного засобу фізично знищеним містяться в Постанові від 04 квітня 2019 року, справа № 758/8578/15-ц, провадження № 61-8962св18 та Постанові від 02 жовтня 2019 року, справа № 164/342/17, провадження № 61-30093св18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За правилами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимог п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з вимогами п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Твердження відповідача про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру страхового відшкодування, суд вважає необґрунтованими, оскільки, з урахуванням презумпції вини завдавача шкоди, застосовуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений у ст. 13 ЦПК України, враховуючи, що саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються її заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість, представник відповідача не надав суду жодного належного та допустимого доказу на спростування заявленого позивачем розміру майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 .

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять альтернативного висновку експертизи щодо розміру шкоди, заподіяної позивачу, інших доказів, які б ставили під сумнів проведені експертні дослідження, а відповідач та його адвокат, заперечуючи проти звітів №1668 та 1668/2, не надали суду доказів на їх спростування. За їх клопотанням судом призначалась судова автотоварознавча експертиза, висновком судово експертизи №СЕ-19/111-23/19339-АВ від 16.05.2023 року визначено ринкову вартість транспортного засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 до вчинення ДТП станом на 13.11.2021 року, яка становить 102535, 30 грн., а риноква вартість автомобілю в пошкодженому стані не представилось можливим.

Таким чином при визначені розміру збитку, завданого власнику знищеного транспортного засобу, суд приймає до уваги звіт №1668 від 16.01.2022 року та звіт №1668/2 від 22.07.2022 року, відповідно до яких ринкова вартість ТЗ «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 до ДТП становить 103771, 00 грн., вартість відновлювального ремонту становить 219580, 36 грн., а ринкова вартість ТЗ після ДТП становить 7205, 84 грн.

Отже, вартість матеріального збитку складає за знищення транспорнтого засобу «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_2 становить 96565, 16 грн., о становить різницю між вартістю ТЗ до ДТП (103771, 00 грн.) та вартістю ТЗ після ДТП (7205, 84 грн.), однак оскільки відповідачем 11.01.2022 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірір 40127, 60 грн., а також враховуючи розмір франшизи у розмірі 2500, 00 грн., то позивачу підлягає доплата у розмірі 53937, 56 грн., що в межах страхового ліміту.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірір 53937, 56 грн.

У відповідності з п. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що при безпідставній відмови у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Оскільки, сума основного зобов`язання складає 53937, 56 грн., то за період з 14.02.2022 року по 15.08.2022 року з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 8615, 14 грн., а також за період з 14.02.2022 року по 25.08.2023 року підлягають до стягнення втрати від інфляції у розмірі 16137, 32 грн., 3% річних у розмірір 2469, 00 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 200 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, пені, три відсотка річних, інфляційних витрат - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, бул. Лесі Українки 26) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) страхове відшкодування у розмірі 53937 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 56 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, бул. Лесі Українки 26) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) пеню у розмірі 8615 (вісім тисяч шістсот п`ятнадцять) грн. 14 коп., збиттки від інфліції у розмірі 16137 (шістнадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 32 коп., 3% річних у сумі 2469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) грн. 00 коп., а всього стягнути 27221 (двадцять сім тисяч двісті двадцять одна) грн. 46 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, бул. Лесі Українки 26) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда