Номер провадження 2/229/2550/2023

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року суддя Дружківського міського суду Донецької області Лапченко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Соледарської міської військової адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати право власності на одну другу частину квартири АДРЕСА_1 , розташовану на території Соледарської міської ради, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Із зазначеною конституційною гарантією узгоджуються положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, згідно з якими кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 24.12.2004 № 22-рп/2004, головним обов`язком держави, відповідно до частини другої статті 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини; таке забезпечення, крім усього іншого, потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка сформульована у рішенні від 25.12.1997 № 9-зп, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші утиски прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене.

Конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

Положення ст. 58, 59, 60, 62 ЦПК України передбачають обов`язок суду перевіряти перед відкриттям провадження по справі документи, що підтверджують повноваження представників заявників, адже представник без належно оформлених повноважень не може бути належним заявником.

Так, частиною 2 ст. 15 ЦПК України передбачено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року № 1401-VIII, яким Конституцію України доповнено статтею 131-2.

Відповідно до ч. 3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Пунктом 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (до 30.09.2016 року), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Частиною 2 статті 60 ЦПК України встановлено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових правовідносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин. При цьому не можуть бути розглянутими в порядку спрощеного позовного провадження справи щодо спадкування.

Із аналізу вказаних норм слідує, що вказана справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження та не належить до категорії малозначних в силу предмету спору (визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом), а відтак представником в даній справі може бути лише адвокат.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України за посиланням https://erau.unba.org.ua/. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та долученої до неї копії довіреності представника, позов подано не позивачем особисто, а від її імені представником ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Моісеєнко Н.В. від 11.02.2022 року. Разом з тим, ані зміст довіреності, ані зміст інших матеріалів заяви не містять жодних даних про наявність у вказаного представника права на зайняття адвокатською діяльністю (статусу адвоката). Більш того, станом на 28 грудня 2023 року відсутні такі відомості і в Єдиному реєстрі адвокатів України на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За таких обставин ОСОБА_2 не має процесуального права на представництво ОСОБА_1 в суді при розгляді даної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що позовна заява ОСОБА_1 належить до категорії справ, які можуть розглядатись судом лише в порядку загального позовного провадження, підписана та подана така позовна заява від імені позивача представником ОСОБА_2 , яким до матеріалів позову не долучено жодного доказу/документу, з якого можна б було встановити наявність у такого представника права на зайняття адвокатською діяльністю (статусу адвоката), і наявність такого права (статусу) у представника також не підтверджується інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України, яка є у вільному доступі, а обставин, що вказаний представник є законним представником позивача в розумінні ст.59 ЦПК України також з матеріалів позову не вбачається, приходжу до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути позивачу.

Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суддя

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Соледарської міської військової адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч.7 ст. 185 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя - О.М. Лапченко