П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/9936/23

Провадження № 22-ц/4815/1316/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції

(вступна та резолютивна частини):

12 год. 46 хв. 03 жовтня 2023 року в м. Рівне

Повний текст рішення складено: 05 жовтня 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грицай Інни Олександрівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" до ОСОБА_1 про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року до суду звернулось Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" (далі ПрАТ "Рівнеазот") з позовом до ОСОБА_1 про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 29 січня 2020 року Рівненським міським судом Рівненської області в справі № 569/1438/20 було видано судовий наказ щодо стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.06.2018 по 27.11.2019 в розмірі 186 469,20 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 210,20 гривень. На виконання судового наказу 02.07.2021 постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаврилюк О.Я. (далі державний виконавець ВДВС у м. Рівному) відкрито виконавче провадження ВП № 65950320. 07 липня 2021 року згідно з розпорядженням № 65950320 державного виконавця відповідачу перераховано грошові кошти в сумі 186 679,40 грн. Однак під час виконання виконавчого провадження із виплаченого доходу відповідачу в сумі 186 679,40 гривень не утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. 22 лютого 2023 року ПрАТ "Рівнеазот" з суми 186 679,40 гривень було утримано податок на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) на суму 33 602,29 гривень та військовий збір на суму 2 800,19 гривень і перераховано до відповідного бюджету.

З наведених підстав просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 майно, яке набуте без достатніх правових підстав, у виді грошових коштів в сумі 36 402, 48 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Рівнеазот" 36 402,48 гривень сплаченого прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивач на виконання рішення суду в примусовому порядку сплатив відповідачу всю суму боргу, однак без відрахування податків і зборів. Відповідач отримав в порядку примусового виконання рішення суду кошти в сумі 36 402, 48 гривень без достатньої правової підстави, оскільки вказана сума повинна була бути сплачена її податковим агентом в дохід держави. Тому, врахувавши, що позивач згодом сплатив й всі необхідні податки та збори, заявлена сума підлягала стягненню із відповідача на користь позивача відповідно до ст.1212 ЦК України.

На рішення суду представником позивача адвокатом Грицай І.О. подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що грошові кошти в розмірі 36 402,48 гривень набуті позивачем не безпідставно, а на виконання судового наказу, що виключає наявність підстав для застосування положень ч.1 ст.1212 ЦК України при вирішенні правовідносин. Позивач судовий наказ не оскаржував, за його роз`ясненням до суду першої інстанції не звертався. На переконання адвоката, судовий наказ роз`яснив міський суд оскаржуваним рішення, що є неприпустимим без реалізації права позивача та дотримання порядку на роз`яснення судового рішення. Посилалась на те, що згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду у від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату. При цьому особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. На думку заявника, ця правова позиція підлягає застосуванню при вирішенні спору, адже ПрАТ "Рівнеазот", будучи обізнаним про існування судового наказу, здійснив сплату грошових коштів у визначеному ним розмірі.

З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши ПрАТ "Рівнеазот" у задоволенні позову.

У відзиві ПрАТ "Рівнеазот", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2020 року в справі № 569/1438/20 стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.06.2018 по 27.11.2019 в розмірі 186 469,20 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 210,20 гривень.

02 липня 2021 року постановою головного державного виконавця ВДВС у м. Рівному Гаврилюк О.Я. відкрито виконавче провадження ВП № 65950320 про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.06.2018 по 27.11.2019 в розмірі 186 469,20 гривень та судовий збір в розмірі 210,20 грн.

В подальшому, 07 липня 2021 року, згідно з розпорядженням № 65950320 державного виконавця ВДВС у м. Рівному Дудки І.О. відповідачу перераховано грошові кошти в сумі 186 679,40 гривень.

12 липня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 65950320 з підстав фактичного виконання згідно з виконавчим документом.

Відповідно до довідки ПрАТ "Рівнеазот" № 229 від 23.03.2023 в лютому 2023 року з виплаченої ОСОБА_1 доходу в сумі 186 679,40 гривень підприємством утримано ПДФО на суму 33 602, 29 гривень та військовий збір на суму 2 800, 19 гривень і 22 лютого 2023 року їх перераховано до відповідного бюджету.

Спірні правовідносини виникли з того приводу, що відповідач без достатніх правових підстав отримав середній заробіток у сумі 186 469,20 гривень без відрахувань податку та збору, а це є підставою для повернення сплачених податковим агентом обов`язкових відрахувань в порядку ст. 1212 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї норми вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати в розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці" складається із основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пунктів 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, розробленої відповідно до Законів України "Про державну статистику" та "Про оплату праці", затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою та платежами, які прирівнюються до неї.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом майнової відповідальності роботодавця, яка застосовується для захисту прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу.

Зазначена позиція касаційного суду узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

Тому положення ст. 1215 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносини, оскільки позивачем заявлено вимогу про повернення суми коштів, сплачених як відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом.

Нормами п.171.1 ст.171 та 14.1.180 ст.14 Податкового кодексу України врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України.

На переконання колегії суддів, для суду відсутня об`єктивна потреба в нагадуванні конституційного обов`язку стороні цивільної справи сплачувати податки в порядку, встановленому законодавством, визначати обов`язок сторін здійснити визначення розміру податкового зобов`язання, встановлювати порядок сплати податків та вчиняти будь-які інші дії щодо відносин у сфері справляння податків і зборів.

З цих підстав відхиляються доводи про необхідність роз`яснення судового наказу і те, що оскаржуваним рішенням суд фактично роз`яснив судовий наказ.

Посилання заявника на помилковість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки, на її думку, відповідач набув спірне майно небезпідставно, апеляційний суд відхиляє з огляду на положення зазначеної норми, якою передбачено обов`язок повернення не тільки безпідставно отриманого майна, а і майна, підстава набуття якого згодом відпала.

Державний виконавець 02 липня 2021 року відкрив виконавче провадження, а 07 липня 2021 року виніс розпорядження про перерахунок на користь ОСОБА_1 186 679,40 гривень, тоді як ПрАТ "Рівнеазот" у відповідності до законодавства, як податковий агент, мало відрахувати із зазначеної суми податки та збір. Відрахування обов`язкових платежів здійснюється без застереження чи нагадування про цей обов`язок.

З огляду на те, що виконання судового наказу здійснилось у надмірно стислий проміжок часу, то колегія суддів не може погодитись з аргументами заявника щодо суперечливих дій боржника.

Згодом до бюджету від імені фізичної особи ОСОБА_1 з доходів, що йому виплатились, ПрАТ "Рівнеазот" сплатило податок та військовий збір, однак всупереч норм законодавства ця сплата відбулась не за рахунок відповідача, а за рахунок роботодавця. Це означає, що відповідач без правової підстави одержав на свій рахунок суму грошових коштів у більшому розмірі, аніж йому повинно бути сплачено в порядку виконання судового наказу.

Оскільки правових підстав для перерахування на користь ОСОБА_1 відповідних грошових коштів не було, тому це спонукає до застосування ст. 1212 ЦК України та покладення на відповідача обов`язку з повернення цієї суми.

При цьому, на переконання колегії суддів, правова необхідність оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця є відсутньою, позаяк не є ефективним способом захисту потерпілого.

Тобто формальне доведення неправомірності дій державного виконавця, що потягли за собою справляння в порядку виконання судового наказу суми, без відрахування з неї ПрАТ "Рівнеазот" обов`язкових платежів, не захистило б в повній мірі товариства на повернення відповідачем безпідставно набутих грошових коштів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Тому ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду, то вони на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Спонуканням для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грицай Інни Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.О.Гордійчук