Номер провадження: 22-ц/813/4442/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Комлевої О.С.

за участю

секретаря судового засідання Долгової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року, ухваленого у складі судді Салтан Л.В., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , звернувся 24 жовтня 2022 року до Київського районного суду м. Одеси з вищеназваною заявою, в якій просив встановити факт , що того, що його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на території України з 17.03.1981 по 14.08.1987.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Єреван Вірменської РСР народилась його матір ОСОБА_3 . 08 травня 1976 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у м.Єреван Вірменської РСР було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 народився заявник, ОСОБА_1 ,19 квітня 2011 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Зазначає, що з 17 березня 1981 року до 14 серпня 1987 рік його мати ОСОБА_3 постійно проживала на території Україні, а саме в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області.

Наразі заявник ОСОБА_2 бажає набути громадянство України, у зв`язку з чим її син просив встановити факт того, що його мати постійно проживала на території України з 17 березня 1981 по 14 серпня . Факт встановлення необхідний для набуття громадянства України, оскільки від нього залежить реалізація сином ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 права на отримання громадянства України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено. Встановлено факт того, що матір заявника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала на території України з 17.03.1981 по 14.08.1987.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Доводами апеляційної скарги є те, що заявник не звертався до органів ДМС України із заявою про набуття громадянства України чи отримання дозволу на імміграцію, тому звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. Набуття громадянства особами, які проживали на території України до 24 серпня 1991 року чітко встановлено законодавством, даного порядку слід дотримуватися.Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України ніяк не впливає на рішення про прийняття до громадянства України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , просив слухати справу за його відсутності.

Суд, враховуючи ч. 2 с. 372 ЦПК України вважає, слухати справу за відсутності учасників процесу.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах

верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає, з огляду на наступне.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Єревані (Вірменської РСР), що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим Спандарянським територіальним відділом ЗАЦС (а.с.13).

Батьками ОСОБА_1 є батько ОСОБА_7 (вірменин), мати ОСОБА_3 (вірменка) (а.с.13).

ОСОБА_1 , має паспорт громадянки Республіки Вірменія, виданий 29.02.2016 року, строком дії до 28.02.2026 року (а.с.12).

Згідно довідки Нерубайської сільської ради Одеського (колишнього Біляївського) району Одеської області від 14 лютого 2022 року №534 ОСОБА_3 , уродженка м.Єреван Вірменської РСР, була прописана та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.03.1981 . по 14.08.1987 (звор. а.с.11 ).

З заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 вбачається, що встановлення зазначеного факту йому потрібно для набуття громадянства України ОСОБА_2 , оскільки від вказаного факту залежить його право на отримання громадянства України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» громадянство України за територіальним походженням набувається особами, які самі чи хоча б один з їх батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно

проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про громадянство України» за клопотанням до громадянства України можуть бути прийняті особи, які протягом останніх п`яти років безперервно проживали на території України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що звернувся до органів ДМС України із заявою про встановлення належності його матері до громадянства України.

Щодо суті вимог заяви про встановлення факту, то докази про встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 24 серпня 1991 року відсутні.

За таких обставин , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вказаної заяви. про встановлення вказаного факту.

Судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року входить до переліку документів, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України.

Отже, судове рішення про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, має значення лише при встановленні, оформленні та перевірці належності ОСОБА_1 до громадянства України у разі подання ним до органів ДМС України заяви про встановлення належності до громадянства України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що звертався до органів ДМС України з заявою про встановлення належності до громадянства України.

Згідно статті 3 Закону України «Про громадянство», яка визначає належність до громадянства України, громадянами України, зокрема, є:

1)усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2)особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зокрема, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.

Інші підстави набуття громадянства України для ОСОБА_1 не передбачають подання органам ДМС України судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Щодо висновку суду про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України з 17 березня 1981 року по 14 серпня 1987 рік, то даний висновок не має жодного правого значення у питанні громадянства, оскільки документом, що підлягає поданню органам ДМС України при зверненні ОСОБА_1 з заявою про встановлення належності до громадянства України є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до положень статті 318 ЦПК України заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна містити зазначення того, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Факт постійного проживання на території України, який ОСОБА_1 просить встановити судовим рішенням, має на меті громадянство України.

Оскільки для громадянства України, а саме для підтвердження належності особи до громадянства України, має правове значення лише факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, то встановлення постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року як факту, що має юридичне значення, метою громадянства України не охоплюється.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав встановлювати у даній справі, що має на меті громадянство заявника, судовим рішенням факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України з 17 березня 1981 року по 14 серпня 1987 рік, оскільки даний факт не охоплюється метою громадянства України та, відповідно, не має ніякого правового значення для громадянства України. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою вимог про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України з 17 березня 1981 року по 14 серпня 1987 рік.

Понесені та документально підтверджені витрати ГУ ДМС України в Одеській області на сплату за подання апеляційної скарги на рішення суду судового збору в сумі 744,30 грн. підлягають стягненню з заявника ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст.367, 368, п.2, ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.03.1981 по 14.08.1977.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 744 грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного тексту постанови 20 грудня 2023 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Суддя В.В. Кострицький

О.С. Комлева