ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1933/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/2318/23 Категорія: на ухвалу Сакун Д.І .
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Матюха В.І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2 ;

заінтересовані особи: - Виконавчий комітет Ватутінської міської ради Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_1;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Ватутінської міської ради Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

в с т а н о в и в:

27.09.2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою в якій просить визнати факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з 1997 року по день зникнення безвісти останнього. Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 є його племінником і 22.10.2022 року біля н.п. Бахмут Донецької області будучи старшим солдатом та виконуючи бойове завдання останній зник безвісти. ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання грошового забезпечення, матеріальної допомоги та надання пільг, проте отримав відмову оскільки не зміг підтвердити свої сімейні стосунки з ОСОБА_3 документально. Так як він має право на отримання грошової допомоги у зв`язку зі зникненням свого племінника, просить встановити факт родинних відносин.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.10.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , який зник безвісти під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області у справі 694/2318/23 від 02 жовтня 2023 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказує, що право на отримання компенсації надано членам сім`ї та батькам військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста та визначаються відповідно до СК України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Право на отримання грошової компенсації (допомоги) мають члени сім`ї безвісно відсутнього військовослужбовця, за умови надання ними документів на підтвердження сімейних відносин із загиблим.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що до моменту набрання законної сили рішення суду, яким буде встановлено факт проживання однією сім`єю із безвісно відсутнім, він не має права на звернення з метою отримання компенсації.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

При розгляді справи судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 1997 року по день зникнення безвісти останнього. Метою звернення до суду з даною заявою є в подальшому отримання грошового забезпечення, матеріальної допомоги та надання пільг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вірно послався на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), згідно якоїзалишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-34 постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення певних цивільних прав та обов`язків, необхідно застосовувати положення ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 встановлено, що він звернулася до суду з метою встановлення факту проживання однією сім`єю із безвісти відсутнім ОСОБА_3 під час виконання бойових завдань, для реалізації права отримання соціальної допомоги.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Постановою КМУ від 30.11.2016 року № 884 затверджений порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

Відповідно до п. 1 Порядку, останній визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Згідно п. 6 Порядку, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Відповідно до п. 7 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для членів сімей зниклих безвісти військовослужбовців передбачені також й інші пільги.

У спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Суд першої інстанції вірно зазначив що між ОСОБА_2 та заінтересованою особою існує спір пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати соціальної допомоги члену сім`ї, що перебував на утримані безвісти зниклого військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Необхідно зазначити, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження №61-10777сво20) зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд, розглядаючи справу № 290/289/22-ц, де вимоги заявниці зводились до встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з метою реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у постанові від 22 березня 2023 року зазначив, що «вимоги жінки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з чоловіком, який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

ІНФОРМАЦІЯ_1 є суб`єктом владних повноважень.

В постанові ВС КЦС від 22.03.2023 року по справі № 290/289/22 зроблено висновок, що коли у спірних правовідносинах правова мета звернення заявника до суду полягає у підтвердженні певного соціального статусу, то такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Оскільки заявник звернувся до суду із метою підтвердження за ним певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати матеріальної допомоги, отриманні пільг сім`ї військовослужбовця, то такий спір має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , який зник безвісти під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Зокрема, суд першої інстанції роз`яснив заявнику, що враховуючи вказані правові висновки, предмет спору та характер спірних правовідносин, спір у даній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які є аналогічними з поданою заявою про встановлення факту, та зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, оскільки доводи є формальними, фактично скаржник зазначає норми права, однак чітко не обґрунтовує у чому полягає помилка суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права, не обґрунтовує, як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2023 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді