ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 грудня 2023 року

м. Харків

Справа № 621/2810/23

Провадження № 22-ц/818/2422/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади, в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 вересня 2023 року, ухвалене суддею Овдієнко В.В., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до територіальної громади, в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обгрунтування позову зазначає, що він є братом ОСОБА_2 , вони мали спільного батька ОСОБА_3 . Факт родинних відносин між ним та братом ОСОБА_2 як неповно рідних братів, які мали спільного батька, встановлений рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року у справі №621/1308/19, яке набрало законної сили 14 серпня 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 його брат ОСОБА_2 помер За життя його брат після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняв спадщину у виді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як такий, що постійно проживав зі спадкодавцем - їхнім батьком ОСОБА_3 . Факт проживання його брата разом з батьком на день смерті підтверджується відомостями домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку, а також рішенням суду від 15 липня 2019 року, яким встановлено, що згідно довідки Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області від 13 травня 2019 року за №02-24/314 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з сином ОСОБА_2 . Інших осіб на день смерті ОСОБА_3 , крім ОСОБА_4 , який є сторонньою особою, тобто не є родичем чи особою, яка мала б право на спадкування, разом з ними зареєстровано не було. Вказані факти та обставини встановлені рішенням суду, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення та доказуванню не підлягають. Після смерті брата ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно. Актом обстеження від 18 липня 2023 року, складеним депутатом Зміївської міської ради, в присутності свідків, підтверджується, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований та постійно проживав: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 28 липня 2010 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому вказує, що він проживав разом зі ОСОБА_2 в будинку за вказаною адресою постійно по день його смерті, що також підтверджуються відомостями, що містяться в оригіналі домової книги. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 він здійснив поховання останнього з гідністю та почестями. Отже, вважав, що є спадкоємцем другої черги майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за законом згідно ст. 1262 ЦК України.

Після смерті брата він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . Однак, постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В. І. від 13 травня 2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку пропуском строку для прийняття спадщини. Разом з тим, він був не позбавлений можливості підтвердити факт прийняття спадщини рішенням суду шляхом встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Цей факт також підтверджений рішенням суду від 15 липня 2019 року у справі №621/1308/19, який має для суду преюдиційне значення. Вказує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті брата ОСОБА_2 . При цьому, з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , де проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті його брат, ОСОБА_2 , вбачається, що на момент його смерті з ним ніхто зареєстрований не був, у зв`язку з чим спадщину в силу закону внаслідок фактичного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті не прийняв. Таким чином, з його братом ОСОБА_2 не було зареєстровано інших осіб, у тому числі родичів, які б мали право на спадкування майна після його смерті в силу закону. Інших спадкоємців, які постійно проживали б разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або звернулися у строк шість місяців з заявами про прийняття спадщини, немає. Враховуючи відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, він вирішив захистити та реалізувати право на спадщину шляхом звернення до суду за захистом своїх спадкових прав.

Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини (на день його смерті) за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, окрім обставин викладених у позовній заяві, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року у справі №621/1308/19 було встановлено факт пропуску ним строку для прийняття спадщини. Вказує, що у зазначеному рішенні суд не встановлював того, що він не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, як і при вирішенні питання про визначення мені додаткового строку для прийняття спадщини. Надаючи йому додатковий строк для прийняття спадщини суд виходив з того, що він є спадкоємцем другої черги за законом, спадщину не прийняв з поважних причин, а саме через розбіжність прізвищ у документах та відсутності всіх необхідних документів для подання заяви про прийняття спадщини.

Також зазначає, що законом не заборонено встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за умови, якщо рішенням суду попередньо було визначено додатковий строк для прийняття спадщини.

Вважає, що суд безпідставно усунув його від спадкування.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, встановлені обставини пропуску ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а тому доведення позивачем у розглядуваній справі факту свого проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суперечить вимогам частини 4 статті 82 ЦПК України.

Проте погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року у справі №621/1308/19 позов ОСОБА_1 до Територіальної громади Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , як неповнорідних братів, які мали спільного батька.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його неповнорідного брата ОСОБА_2 , протягом 2 (двох) місяців.

Згідно відомостей з ЄДРСР вказане рішення набрало законної сили 14 серпня 2019 року.

Із змісту рішення вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 та членам його сім`ї належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 .

Крім того, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №1-2920 належить будинок АДРЕСА_1 .

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.ч.4, 5 ст.82 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (брат позивача), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .

Звертаючись до суду із даною заявою ОСОБА_1 вказує, що після смерті батька ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яку на підставі положень ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв його брат ОСОБА_2 , оскільки проживав із спадкодавцем на час його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Після смерті брата він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . Однак, постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В. І. від 13 травня 2019 року йому було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку пропуском строку для прийняття спадщини. Вказує, що встановлення факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини йому необхідно для поширення на нього правил частини 3 статті 1268 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Отже, вимога позивача про встановлення факту, що має юридичне значення у позовному провадженні має бути взаємопов`язаною з вимогою про право цивільне для їх вирішення в одній справі.

Встановлення юридичного факту в позовному провадженні без вирішення спору по суті, є неможливим.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №464/1107/21.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду першої інстанції підлягає зміні, в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 вересня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Мотивувальну частину рішення викласти в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова