ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/178/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4788/22 Категорія: 314000000 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівВініченка Б.Б., Сіренка Ю.В., Новікова О.М.,
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новік Владислава Ігоровича на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вартості автомобіля Ford Fusion 2006 року випуску, сірого кольору, VIN № НОМЕР_1 , у розмірі 71 355 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 496 грн 50 коп та витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1 500 грн, а всього 1 996 грн 50 коп.

Зобов`язано Головне управління державної казначейської служби України у Черкаській області, повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає 496 грн 50 коп, сплачений при подачі позову адвокатом позивача Новік В.І. до суду згідно квитанції № Р24А4075348D7627729 від 01 липня 2022 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк».

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що позивач отримав правову допомогу від адвоката Новік В.І., тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Враховуючи складність даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 20 000 грн є завищеним та належним чином не обгрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходив із того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі , якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. Відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням фактичного обсягу наданої правової допомоги, кількість судових засідань, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову у даній справі та значення справи для сторін, суд прийшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Новік В.І. подав апеляційну скаргу та просив скасувати додаткове рішення, вважаючи його винесеним з порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати витрат позивача на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

В мотивування апеляційної скарги вказує, що 30.11.2022 представником позивача адвокатом Новік В.І. до виходу до нарадчої кімнати , було зроблено письмову заяву про подачу суду після ухвалення рішення доказів на підтвердження оплати витрат на правову допомогу з метою розподілу між сторонами.

Стягуючи витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн, фактично зменшуючи їх з 20 000 грн до 5 000 грн суд зазначив, що вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи в розмірі 20 000 грн є завищеним та належним чином не обгрунтований, що суперечить принципу пропорційності судових витрат.

При цьому зацікавлена сторонам має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу однієї із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Також вказує, що судом не було застосовано до даних правовідносин висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 10.08.2022 у справі № 711/1783/20 та у постанові Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Джирма А.В. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новік В.І. , а законне та обгрунтоване, прийняте при повному з`ясуванні обставин справи та дослідженні доказів рішення залишити без змін, вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, та такою, що не грунтується на нормах чинного законодавства.

В обгрунтування відзиву вказує, що при розгляді справи, відповідачем подано заяву про часткове визнання позову, щодо розподілу судових витрат, відповідач повністю заперечував повністю та просив суд звернути увагу, що позивач в прохальній частині позову взагалі не просить суд відшкодувати їх за рахунок відповідача , тому просив суд не розподіляти судові витрати та не стягувати з відповідача їх вартість та в зв`язку з визнанням ним позову просив суд вирішити питання про повернення позивачці 50% сплаченого нею удового збору.

Зазначає, що між сторонами велися перемовини щодо сплати компенсації за автомобіль, що є предметом даного спору і сторони досягли згоди щодо вирішення питання без звернення до суду шляхом сплати компенсації після відчуження спільного автомобіля. Крім того , позивач перебуває за межами країни , виникають сумніви підписання нею договору, акту прийому-передачі наданих юридичних послуг.

Вважає розмір заявлених до відшкодування витрат понисених розивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн необгрунтованим та значно завищеним, зазначені послуги, які не стосуються справи та складність справи значно перевищена, витрачений адвокатом час не відповідає фактично необхідному для такого роду послуг.

Звертає увагу суду, що дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, для підготовки даної справи до суду представником позивача здійснено лише один адвокатський запит та отримано експертну оцінку автомобіля, відповідачем визнано позов частково, справу розглянуто за одне засідання, тому вважає, що суд першої вінстанції дійшов вірного висновку, що заявлена відповідачем сума у розмірі 20 000 грн є значно завищеною та належним чином не обгрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Також просить при розгляді апеляційної скарги врахувати позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015) та інші.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно дост. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам додаткове рішення суду відповідає.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Згідно статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках зазначала про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і лосновоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу у даній справі надавав адвокат Новік В.І., що підтверджується ордером серії СА № 1032359 від 01.07.222 та договором про надання правової допомоги від 01.07.2022, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 5 договору про надання правової допомоги від 01.07.2022 узгоджений стронами гонорар адвоката , який підлягає сплаті клієнтом складає 20 000 грн.

Також із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві представником позивача адвокатом Новік В.І. було зазначено орієнтовані понесені судові витрати , які складаються з судового збору, правничої допомоги в сумі 20 000 грн та витрати по проведенню автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 500 грн, які поніс позивач.

Після ухвалення Соснівським районним судом м. Черкаси рішення від 30 листопада 2022 року, 05 грудня 2022 року представником ОСОБА_1 адвокатом Новік В.І. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі , яким просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати витрат позивача на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

До вказаної заяви надано договір про надання правової допомоги від 01 липня 2022 року, укладеного між адвокатом Міцук О.В. та адвокатом Новік В.І.; квитанцію № 45 від 01.07.2022 про сплату коштів та копію акт № 1 прийому передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 30.11.2022.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду 30 листопада 2022 року заяву, в якій зазначив, що визнає позов у повному обсязі, щодо витрат на правничу допомогу, то зазначив, що позивач перебуває за межами країні і здивована з приводу звернення адвоката до суду з даним позовом та зазначених адвокатських послуг у розмірі 20 000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви та стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн місцевий суд виходив із урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Посилання адвоката в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що інша сторона має право на відповідні заперечення проти заявлених вимог( стягнення витрат на правничу допомогу), що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу однієї із сторін без відповідних дій з боку такої сторони та не було застосовано до даних правовідносин висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 10.08.2022 у справі № 711/1783/20 та у постанові Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, не приймаються судом апеляційної інстанції по наступних підставах.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19 лютого 2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Таким чином, суд зазначив, що у питанні визначення розподілу судових витрат судді мають виступати виключно як арбітри та надавати оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами. Вирішення питання про розподіл судових витрат судом на власний розсуд може бути підставою для оскарження такого рішення.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зазначеній вище постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Доводи апеляційної скарги наведених вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новік Владислава Ігоровича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2023 року.

Судді: