Справа № 461/3648/23 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2392/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №461/3648/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Угодою №С-211-0 від 23.01.2019 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 102723,92 грн. та судовий збір у розмірі 2684 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 23.01.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Угоду №С-211-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № НОМЕР_1 . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди становить 50000 грн.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 31.05.2022. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 13.04.2023 становить 102723,92 грн.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 01.03.2023. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за Угодою №С-211-0 від 23.01.2019 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 102723 (сто дві тисячі сімсот двадцять три) грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням,вважає його незаконним. Зазначає, що прострочені проценти в сумі 34541,46 та строкові проценти 267,90 не підлягають стягненню, оскільки включають в себе штрафні санкції,які у перод дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема від обов`язку сплати неустойки(штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких прередбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання , часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Також зазначає, що відповідачу не надано відомості про конкретні запропоновані умови та правила надання банківських послуг, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту , надані банком витяг з тарифів обслуговування та витяг з умов та правил надання банківських послуг через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок мітиться у постанові Верховного Суду від 23.05.2022 року у справі за №393/126/20. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким у задволенні позову відмовити.

Від Акціонерного товариства «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, у зв`язку з безпідставністю доводів апеляційної скарги. Звертає увагу, що штрафні санкції відповідачу не нараховувались, сторонами договору було про досягнення усіх істотних умов з приводу видачі та отримання кредиту, договір був підписаний ОСОБА_1 без застережень.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а тому справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі обставини.

23.01.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №С-211-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки /а.с.12/.

Згідно угоди ОСОБА_1 отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № НОМЕР_1 . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди становить 50000 грн.

Останній платіж на повернення кредиту відповідач здійснив 31 травня 2022 року. Станом на 13 квітня 2023 року заборгованість за кредитом становить102723,92 грн, з яких: 56626,43 грн основний борг; 11288,13 грн прострочений борг; 34541,46 грн - прострочені процент;267,90 строкові проценти.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позов АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача у повному обсязі заборгованості є підставним та доведеним, оскільки позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку, однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив відсотки за користування кредитом.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи такі вимоги матеріального права.

Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано умови кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погашено, її розмір не спростовано, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що прострочені проценти в сумі 34541,46 та строкові проценти 267,90 не підлягають стягненню, оскільки включають в себе штрафні санкції,які у перод дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема від обов`язку сплати неустойки(штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких прередбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання , часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, колегія суддів відхиляє, виходячи з таких вимог закону.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом».

Банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. Вимог щодо стягнення штрафів та пені позовна заява не містить.

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 та довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №С-211-0 від 23.01.2019 року, розмір заборгованості станом на 13 квітня 2023 року становить 102723,92 грн, з яких:56626,43 грн основний борг; 11288,13 грн прострочений борг; 34541,46 грн - прострочені процент;267,90 строкові проценти.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідачу не надано відомості про конкретні запропоновані умови та правила надання банківських послуг, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту є безпідставними, оскільки в Угоді №С-211-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування кредитної картки ,яку відповідач підписав, визначені усі істотні умови договору, зокрема вказано, що кредитна лінія по рахунку становить 200000 грн., доступний ліміт на день укладення угоди-50000 грн.,процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних, зазначений порядок погашення кредиту. В Угоді відповідач зазначив, що він ознайомлений з тарифами банку та іншими умовами обслуговування,які йому зрозумілі та з якими він цілком згідний (а.с.12).

Посилання в апеляційниій скарзі на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 23.05.2022 року у справі за №393/126/20 не приймається колегією суддів до уваги, оскільки обставини цієї справи є відмінними від обставин у справі, що розглядається.

Слід зазначити, що заперечуючи щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції іншого розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 374 п. 1 ч. 1; 375;383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк