ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/3788/21 Номер провадження 22-ц/814/285/23Головуючий у 1-й інстанції Ольховський Є.Б. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на 44/576 частини домоволодіння з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між нею та її батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на 44/576 частин домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що домоволодіння з надвірними будівлями, яке розташоване по АДРЕСА_1 по праву власності зареєстроване наступним чином: за ОСОБА_4 - 132/576 частини на підставі договору дарування від 17.08.2005 року; за ОСОБА_3 - 44/576 частин вказаного домоволодіння на підставі рішення Ленінського народного суду м. Харкова від 05.06.1978 року; за ОСОБА_5 - 44/576 частин вказаного домоволодіння на підставі рішення Ленінського народного суду м. Харкова від 05.06.1978 року; за ОСОБА_6 - 20/192 частин на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.06.2016 року та 73/576 частин на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.06.2017 року.

223/576 частин вказаного вище домоволодіння зареєстровані по праву власності за ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності, виданого 04.02.1959 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова.

До складу зазначеного домоволодіння входять житлові будинки літ. А-1 загальною площею 91,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м, та літ.Б-1 загальною площею 113,4 кв.м, житловою - 74,0 кв.м, з надвірними будівлями.

ОСОБА_3 , за яким зареєстровано право власності на 44/576 частин вказаного вище домоволодіння на підставі рішення Ленінського народного суду м. Харкова від 05.06.1978 року, є її батьком.

Право на 44/576 частин домоволодіння її батько отримав після смерті своєї дружини ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_9 спадщину у вигляді 44/192 частини домоволодіння прийняли її чоловік, який є батьком позивачки ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_10

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належну їм частину спадщини оформили, а дочка ОСОБА_10 належне їй спадкове право на 44/576 частин домоволодіння не оформила.

Вказувала, шо після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька вона є спадкоємницею першої черги, інших спадкоємців не має, але в неї відсутні документи про зміну її прізвища - з дошлюбного « ОСОБА_11 » на шлюбне « ОСОБА_12 », оскільки за сплином часу втрачено свідоцтво про шлюб.

Спадщину після смерті батька вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Нею здійснювались заходи по оформленню своїх спадкових прав, але постановою нотаріуса Другої ХМДНК №165/02-31 від 02.02.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину вказаного домоволодіння, оскільки не підтверджені у повному обсязі родинні відносини із спадкодавцем, а саме відсутнє свідоцтво про шлюб, який було зареєстровано в ОСОБА_13 в 1978 році, на підтвердження зміни прізвища позивачки.

Відповідачка по справі є онукою спадкодавця, на час смерті батька була зареєстрована та мешкала разом з ним у будинку, опікувалася ним та також може претендувати на зазначене вище спадкове майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за законом на 44/576 частин домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (житловий будинок літ.А-1 загальною площею 91,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м та літ.Б-1 загальною площею 113,4 кв.м, житловою площею - 74,0 кв.м), після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з даним судовим рішенням, Харківська міська рада, як третя особа по справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що позивачем не надано доказів про наявність дозвільних та інших технічних документів, які б доводили факт належності спадкодавцю всього нерухомого майна у складі спадкового домоволодіння, з огляду на те, шо останнє містить самочинні добудови, які не включаються до спадкового майна і не були за життя узаконені попереднім власником в передбаченому законом порядку.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №261616713 від 15.06.2021 року, відповіді КП ХМБТІ № 2003266 від 28.12.2015 року домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 по праву власності зареєстроване наступним чином: за ОСОБА_14 - 132/576 частини на підставі договору дарування від 17.08.2005 року; за ОСОБА_3 - 44/576 частин вказаного домоволодіння на підставі рішення Ленінського народного суду м. Харкова від 05.06.1978 року; за ОСОБА_6 - 44/576 частин вказаного домоволодіння на підставі рішення Ленінського народного суду м. Харкова від 05.06.1978 року; за ОСОБА_6 - 20/192 частин на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.06.2016 року та 73/576 частин на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.06.2017 року; за ОСОБА_7 -223/576 частин на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.02.1959 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова.

Згідно рішення Ленінського народного суду м. Харкова від 05.06.1978 року по справі №2-644/1978 р. ОСОБА_3 отримав право власності на 44/576 частин домоволодіння за зазначеною адресою в порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 1995 року.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Другої ХМДНК №165/02-31 від 02.02.2021 року нотаріус не має можливості видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 44/576 частин домоволодіння за зазначеною адресою у зв`язку з тим, що відсутній увесь обсяг документів на підтвердження родинних відносин позивачки з батьком, а саме свідоцтво про укладення шлюбу.

Також з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 шляхом спільного проживання разом зі спадкодавцем на день смерті за однією адресою.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується копією будинкової книги по АДРЕСА_1 з відповідними записами, де є запис про реєстрацію спадкодавця - з 04.08.1969 року по день смерті, спадкоємиці - з 11.08.1989 року по цей час.

Копія зазначеної будинкової книги, виданої відділом міліції м.Харкова 07.03.1984 року, надана позивачем до суду.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61913297 від 02.10.2020 року Другою ХМДНК 02.10.2020 року була заведена спадкова справа №447/2020 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Другої ХМДНК від 17.09.2021 року №2014/02-14 на запит суду після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), було заведено спадкову справу №447/2020.

02 жовтня 2020 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ було зареєстровано заяву про відкриття спадкової справи від імені дочки спадкодавця ОСОБА_1 02 лютого 2021 року від імені ОСОБА_1 було зареєстровано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Інших заяв не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. При цьому, в матеріалах спадкової справи є відповідь Харківського обласного державного нотаріального архіву щодо надання копії заповіту, посвідченого Другою ХДНК від 31.05.1984 року за р.№3-1398 від імені ОСОБА_3 , який заповідав все своє майно гр. ОСОБА_15 .

За клопотанням представника позивачки з Другої ХМДНК була витребувана копія спадкової справи №447/2020 від 02.10.2020 року, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 .

З матеріалів спадкової справи №447/2020 вбачається, що ОСОБА_15 , на ім`я якої було складено заповіт ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто ще до смерті спадкодавця.

Факт родинних відносин між ОСОБА_16 та спадкодавцем ОСОБА_3 як дочкою та батьком підтверджується наданими до суду письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якому батьком зазначений « ОСОБА_18 »; копією судового рішення по справі №642/5300/16-ц, в якій позивачка була залучена до участі в справі як спадкоємець ОСОБА_3 ; копією будинкової книги, в якій містяться записи про реєстрацію як спадкодавця, так і позивачки; копіями заяви та довідки про склад сім`ї адміністрації Холодногірського району м. Харкова від 16.03.2016 року, в яких ОСОБА_3 зазначений батьком ОСОБА_1 .

При розгляді позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до висновку про їх доведеність належними та достатніми доказами, які в своїй сукупності доводять вказаний юридичний факт.

З вказаним висновком суду погоджується колегія суддів та не вбачає підстав для скасування рішення в частині встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем ОСОБА_3 , як між донькою та батьком.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визнання за позивачем в порядку спадкування за законом 44/576 частин житлового домоволодіння, яке складається як з будинку літ. А-1, так і з прибудови літ. Б-1.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність самочинно перебудованого або переобладнаного приміщення не може бути підставою для відмови в праві спадкоємця оформити свої спадкові права в судовому порядку з огляду на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Вказаний висновок суду першої інстанції не ґрунтується на законі, що є правовою підставою для скасування судового рішення в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої-другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності.

Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі№ 6-130цс13 сформулював правову позицію, згідно якої в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик.

Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року при розгляді справи № 307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності.

Відповідно до відомчих будівельних норм - ВСН 61-89(р) "Реконструкция и капитальный ремонт жилых домов. Нормы проектирования", які застосовувались в Україні до 01 січня 2010 року: реконструкція житлового будинку це комплекс будівельних робіт та організаційно-технічних заходів, пов`язаних зі зміною основних техніко-економічних показників житлового будинку (кількості і площі квартир, будівельного обсягу та загальної площі будинку) або його призначення і здійснюються з метою поліпшення умов проживання та приведення експлуатаційних показників житлового будинку до рівня сучасних вимог. Реконструкція житлового будинку може включати: зміну планування приміщень, зведення надбудов, вбудов, прибудов, а при наявності обґрунтувань - часткове розбирання будівлі; підвищення рівня інженерного обладнання, включаючи зовнішні мережі (крім магістральних); заміну зношених та морально застарілих конструкцій та інженерного обладнання на сучасні, більш надійні і ефективні, що поліпшують експлуатаційні показники житлового будинку; поліпшення архітектурної виразності будівлі, а також благоустрій прилеглої території.

Відповідно до пункту 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва Українивід 22 липня 2009 року № 295, які були чинними в Україні із 01 січня2010 року: реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників; прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

ДБН В 2.2.-15:2019 "Житлові будинки. Основні положення" затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 87 від 26 березня 2019 року(зі змінами внесеними Наказом № 178 від 08 серпня 2019 року), які є чинними в Україні із 01 грудня 2019 року, не передбачають іншого, ніж вищенаведені, визначення терміну реконструкція житлового будинку.

Відповідно до технічного паспорту виготовленого КП БТІ по матеріалам інвентаризації станом на 22.06.2005, загальна площа житлового будинку літ. «А-1» становить 91,8 кв.м, житлова площа - 42,7 кв.м., загальна площа житлового будинку літ. «Б-1» становить 113,4 кв.м., житлова площа 74 кв.м.

Так, самовільно збудовано житлова прибудова літ. «Б-1» (приміщення №4-4 площею 16,5 кв.м. приміщення №4-2 площею 6,1 кв.м переобладнано із житлового в кухню, приміщення №6-3 площею 12,3 кв.м. переобладнано із кухні в житло не є об`єктом права власності.

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлових будинків літ «А-1» та літ «Б-1»з надвірними будівлями та спорудами відправлено до технічного паспорту, виготовленого ХМ БТІ по матеріалам інвентаризації 22.06.2005 року, згідно якого загальна площа житлового будинку літ. «А-1» становить 91,8 кв.м, житлова площа - 42,7 кв.м; загальна площа житлового будинку літ. «Б-1» становить 113,4 кв.м, житлова площа - 74,0 кв.м, в тому числі самовільно збудована житлова прибудова літ. «Б-1» (приміщення №4-4 площею 16.5 кв.м, приміщення №4-2 площа 6,1 кв. м, переобладнано із житлового в кухню, приміщення №6-3 площею 12,3 кв.м переобладнано із кухні в житлове).

Звертаючись до суду з вказаними вимогами майнового характеру, позивачем суду було надано висновок про вартість майна для визначення ціни позову, в якому до об`єкту оцінки житлової нерухомості - 44/576 частини будинку садибного типу віднесено лише будинок літ. А-1 загальною площею 91,8 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , побудований до 1917 року, тоді як за прибудову літ. Б-1 в даному звіті не згадується та відповідно її вартість не зазначається.

Відповідно до пунктів 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Вимогами діючого законодавства передбачений певний порядок набуття прав власності, прав на виконання будівельних робіт та введення об`єкта в експлуатацію, однак судом першої інстанції не взято до уваги вищевказані норми закону.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що будівля у вигляді житлової прибудови літ. Б-1, право власності на яке в складі житлового домоволодіння в порядку спадкування бажає оформити позивач, була самочинно реконструйована за життя самим спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки спадкодавцю нам час смерті належало право власності на будинок літ. «А-1», то саме в цій частині вказане домоволодіння може бути успадковане позивачем.

Натомість як з інвентаризаційних відомостей, так і з даних технічного паспорту спірного домоволодіння вбачаються, що така добудова мала місце вже після смерті спадкодавця, а відтак не може входити до об`єкту спадкування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на самовільно збудовану житлову прибудова літ. «Б-1», яке за життя не належало спадкодавця, заслуговують на увагу та виключають правові підстави для переходу права власності на таке нерухоме майно в порядку спадкування.

Враховуючи, що судове рішення в цій частині постановлене з порушенням норм матеріального права, при невірній оцінці доказів та неповному з`ясуванні фактичних обставин, воно підлягає скасуванню, з постановленням в цій частині нового судового рішення.

Оскільки по справі має місце доведеність позивачем факту належності спадкодавцю ОСОБА_3 станом на момент відкриття спадщини 44/576 частини житлового домоволодіння, яке складалось з будинку літ.А-1 загальною площею 91,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м., то в цій частині висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та доводяться зібраними по ній доказами, тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. 367, ч.1 п. 2 ст. 374, п. 4 ст. 376, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 права власності на 44/576 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 у вигляді літ. «Б-1» - скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права власності на 44/576 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 в частинні прибудови літ. «Б-1», загальною площею 113, 4 кв. м., житловою площею 74 кв.м. після смерті її батька ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна