1Справа № 335/3764/23 2/335/3297/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Радченко А.Є., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну „Міські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову зазначивши наступне.

Позивач у період з 01.02.2014 року по 31.10.2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які у свою чергу належним чином не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 220 586,56 гривень, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також просить покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 гривень.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року скасовано заочне рішення суду від 20.07.2023 року, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, згідно з якою враховано доводи заяви про перегляд заочного рішення у якості відзиву.

Так, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_4 наполягала на необґрунтованості розміру заявленої до стягнення суми заборгованості, який вважає непідтвердженим належними доказами, посилаючись на те, що послугами позивача за адресою, за якою нараховано і стягнуто з неї заборгованість, не користується, оскільки мешкає за іншою адресою, та просила застосувати позовну давність.

Представник позивача суду подала письмові пояснення, згідно з якими заперечує проти пропуску строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, вважає, що відповідачем, якою не спростовано факту користування послугами позивача, не обгрунтовано доводи щодо непідтвердження розміру заборгованості.

Інших заяв по суті справи не надходило.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, згідно із раніше заявленим клопотанням, просила провести розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідачів, у якій наполягала на аргументах, викладених у заяві про перегляд заочного рішення, просила застосувати позовну давність.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзив не подавали.

На підставі ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідачі у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією наданою на запит суду від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.05.2023 року (а.с. 18-25), та є користувачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються позивачем за особовим рахунком № НОМЕР_1 за вказаною адресою, що підтверджено наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачами.

Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.02.2014 року по 31.10.2021 року відповідачі за особовим рахунком № НОМЕР_1 мають заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , загальним розміром 220 586,56 гривень (а.с. 5).

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника адвоката Булдигіної М.С. подано заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості у зазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.05.2023 року, про що свідчить вхідний штамп на першому аркуші позову. При цьому, судом встановлено, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за період з 01.02.2014 року по 31.10.2021 року.

Так, ч 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

З поданих позивачем матеріалів позову не встановлено даних щодо переривання такого строку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності, передбачений законом для звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаний період на час його подання до суду сплинув.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заявлених за період з лютого 2014 року по травень 2020 року, що згідно із розрахунком позивача становить 166 651 гривень 86 копійок, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідних заяв про застосування строку позовної давності суду не подавалося, розмір заборгованості за період з лютого 2014 року по травень 2020 року на суму 166 651 гривень 86 копійок, підтверджений розрахунком позивача, відповідачами не спростовано. За таких обставин позовні вимоги в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми заборгованості у вказаному розмірі 166 651 гривень 86 копійок підлягають задоволенню, у зв`язку із наступним.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування.

Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, надання яких підтверджено належними доказами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, яким встановлено, що за наявності спору щодо фактичних договірних відносин про надання відповідних житлово-комунальних послуг, відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.

Статтею 6 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні) і виконавці комунальних послуг.

Виходячи в вищезазначених положень Закону, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами.

З огляду на викладене, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, нарахованої Позивачем за період з червня 2020 по жовтень 2021 року, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із розрахунком позивача сума заборгованості за період з червня 2020 року по жовтень 2021 року становить 53 934 гривні 70 копійок. Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості у вказаному розмірі відповідачами належними доказами не спростовано. Доводи в обгрунтування заперечень щодо розміру заборгованості на суму 53 934 гривні 70 копійок за період з червня 2020 року по жовтень 2021 року з підстав відсутності обов`язку по оплаті послуг позивача не знайшли свого підтвердження належними доказами в ході розгляду справи.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі, яка відповідачами не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що ними було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, та наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми заборгованості за період з червня 2020 року по жовтень 2021 року у розмірі 53 934 гривні 70 копійок.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за період з лютого 2014 року по травень 2020 року включно у розмірі 166 651 гривня 86 копійок; солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача заборгованості за період з червня 2020 по жовтень 2021 року включно у розмірі 53 934 гривні 70 копійок. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 684,00 гривні у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» (адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з лютого 2014 року по травень 2020 року включно у розмірі 166 651 (сто шістдесят шість шістсот п`ятдесят одна) гривня 86 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з червня 2020 по жовтень 2021 року включно у розмірі 53 934 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривні 70 копійок.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) гривня 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В. Калюжна