Провадження № 22-ц/802/141/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

Позов мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 грудня 2019 року розірвано.

У шлюбі народились діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим 05 травня 2015 року, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 10 січня 2018 року.

З моменту розірвання шлюбу діти проживають разом із матір`ю, знаходяться на її утриманні, відповідач ОСОБА_1 сплачує аліменти відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2019р. у цивільній справі №161/17696/19.

Зі слів позивача через психологічний тиск та ініціювання конфліктів ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 змушена була припинити спілкування з ОСОБА_1 .

У зв`язку із потребою оздоровлення (органів дихання), дочки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на придбання путівки для перебування дітей у санаторії позивачем було витрачено кошти на загальну суму 16 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 06.03.2021 року. Підставою сплати вказаної суми коштів було отримання путівки «Першого туристичного агентства», яке знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Зацепи З м. Необхідність даної путівки на відпочинок обґрунтовано довідкою №31 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, виданої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.07.21 року за підписом лікаря КП «Луцька міська дитяча поліклінніка» Климович Н.І., та довідкою №30 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування виданої, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 05.07.21 року за підписом лікаря КП «Луцька міська дитяча поліклініка» Климович Н.І..

Отже, внаслідок відмови відповідача розподілити витрати, пов`язані з здоровленням дітей вона змушена звернутись до суду, з вимогою про стягнення коштів пов`язаних з додатковими витратами на дітей.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 та Владислава у санаторії БВ «ЗОРЯ» (курорт Затока (Одеська обл.), позивачем на харчування дітей додатково витрачено 1864 грн, що підтверджується чеками на придбання продуктів харчування, та на забезпечення відпочинку витрачено інші кошти на загальну суму 1940 грн., що підтверджується квитанцією турагенства «Оксамит» від 14.07.2021 року на суму 1550 грн. та квитками на відвідування дельфінарію на суму 390 (триста дев`яносто) грн.

На лікування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачем було здійснено витрати на загальну суму 1518 грн., зокрема на придбання ліків на суму 878 грн. та оплату лабораторних аналізів на суму 640 (шістсот сорок ) грн. Вказані суми коштів підтверджуються касовими чеками.

У зв`язку з необхідністю матеріального забезпечення навчального процесу для придбання канцтоварів необхідних для навчання у школі, позивачем було здійснено витрати на загальну суму 2317 грн. Вказана сума коштів також підтверджується касовими чеками.

Окрім придбання канцтоварів, необхідних для навчання у школі, позивачем було здійснено витрати на придбання шкільної форми, іншого одягу та взуття на загальну суму 3030 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 15 707,00 гривень та стягнути витрати на правничу допомогу на суму 3 000,00 гривень з підстав, викладених в позовній заяві.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2022 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено Стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразово, шляхом покриття фактично понесених витрат в сумі 8 986,86 гривень.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 понесені і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 гривень

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2020 року присуджено стягувати з ОСОБА_1 , в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1400, 00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивачем по справі ОСОБА_2 понесено і документально підтверджено наступні витрати на дітей:

- 11 000,00 гривень витрат на оплату путівки на курорт «Затока», Одеської області (а.с. 14, 15);

- 6 973,72 гривень витрат на оплату медичних послуг, придбання шкільного приладдя, медикаментів та одягу (а.с. 21-25).

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позивачем понесено та документально підтвердженні витрати на неповнолітніх дітей, зокрема 11 000,00 гривень витрат на оплату путівки на курорт «Затока», Одеської області (а.с. 14, 15); - 6 973,72 гривень витрат на оплату медичних послуг, придбання шкільного приладдя, медикаментів та одягу (а.с. 21-25).

Поданими позивачем копіями товарних чеків та квитанцій повністю підтверджено факти придбання путівок, ліків, лабораторного дослідження та витрат на придбання канцтоварів та шкільної форми на загальну суму 17973,72 гривень.

За вказаних обставин суд прийшов до висновку про підставність заявлених в цій частині позовних вимог та стягнення з відповідача половини суми, яку позивач витратила на дітей

Відповідачем не було подано суду будь-якого іншого доказу на підтвердження його заперечень або спростування в цій частині доводів позивача.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову жодною із сторін не оскаржується, а тому правильність висновків суду першої інстанції у вказаній частині апеляційним судом не перевіряється.

Стягуючи судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень, суд першої інстанції підставно зазначив, що витрати є обґрунтованими, з врахуванням обсягу робіт і часу витраченого на підготовку процесуальних документів, співмірні з складністю справи.

Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є помилковими.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

В судовому засіданні відповідач не заперечував, що ОСОБА_2 , організовувала санаторно-курортний відпочинок їх спільних дітей і відповідно здійснювала оплату вказаного відпочинку. При цьому, зазначаючи про відсутність предмета спору, ОСОБА_1 вказував, що в досудовому порядку позивач не зверталась до нього про необхідність коштів для відпочинку дітей та не повідомляла про планування такого відпочинку. Однак такі доводи апелянта не свідчать про відсутність спору щодо понесених додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей.

Позивач на власний розсуд обрала спосіб захисту, звернувшись з позовною заявою, вказуючи про напружені стосунки з відповідачем та відсутність компромісу щодо фінансових питань, які виникають при утриманні їх спільних дітей.

Наявність на розгляді суду справи за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не впливає на правильність висновків суду, щодо стягнення в користь відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, розмір та дійсність понесення яких відповідачем не спростована належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: