Справа № 141/418/22
Провадження №2/141/8/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року смт Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Рожковій Л.М.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №141/418/22 за позовом ОСОБА_1 до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

У С Т А Н О В И В:

08.09.2022 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Якимівка Оратівського району Вінницької області помер батько позивача ОСОБА_3 , котрий заповіту не залишив. До спадкоємців першої черги за законом згідно ст. 529 ЦК УРСР в ред. 1963 року відносяться діти спадкодавця ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач), які прийняли спадщину шляхом подачі заяв у нотаріальну контору, про що нотаріусом було заведено спадкові справи.

Після смерті батька ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, що складається з частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Інша частина даного житлового будинку належала матері позивача, дружині спадкодавця ОСОБА_5 . Вказану частку після смерті матері ОСОБА_5 успадкувала позивач.

В подальшому частину від частини житлового будинку, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 , тобто 1/8 частину від цілого житлового будинку, успадкувала відповідач ОСОБА_2 . Відтак частини від частини житлового будинку, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 , на даний час не оформлено, при цьому, нотаріусом установлено, що позивач ОСОБА_1 має право на частину від частки батька, тобто на від цілого будинку.

Однак постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_1 , а саме у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на частину вказаного житлового будинку, оскільки до майна померлого спадкодавця ОСОБА_3 заведено дві спадкови справи, а також у зв`язку з помилкою нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину іншому спадкоємцю.

За вказаних обставин виникла необхідність у судовому порядку визнати за позивачем право власності на (одну четверту) частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 15.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.10.2022.

Підготовче судове засідання, призначене на 13.10.2022, не відбулось та було відкладено на 01.11.2022, у зв`язку з відпусткою судді.

Ухвалою суду від 01.11.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі №141/418/22 на тридцять днів з ініціативи суду. Відкладено розгляд підготовчого судового засідання цивільної справи № 141/418/22 на 06.12.2022, а також витребувано у Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області копії спадкових справ № 17/91 та № 29/92, заведених після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підготовче судове засідання у справі № 141/418/22, призначене на 10 год 30 хв 06 грудня 2022 року, не відбулося у зв`язку відсутністю електропостачання в приміщенні Оратівського районного суду Вінницької області в період часу з 08 год 15 хв по 12 год 00 хв 06 грудня 2022 року, що підтверджується відповідним актом від 06.12.2022, та було відкладено на 03 січня 2023 року о 12 год 00 хв.

Ухвалою суду від 03.01.2023 закрито підготовче провадження у справі № 141/418/22 за позовом ОСОБА_1 до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2023.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання, призначене на 02.02.2023 не з`явилась, заяв та клопотань суду не подала. Натомість, 02.02.2023 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панасюк Н.А. від 02.02.2023 про розгляд справи № 141/418/22 за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, 02.02.2023 в судове засідання не з`явилась, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась. При цьому, 02.02.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_2 від 02.02.2023 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідач Оратівська селищна рада Вінницької області, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце судового засідання, в судове засідання 02.02.2023 не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 11.10.2022 до суду надійшла заява селищного голови Г. Лошак № 2230/04-02 від 07.10.2022 про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 12.02.2015, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одружилась 18.07.1976 року з ОСОБА_7 , про що виконавчим комітетоми Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області складено актовий запис №16. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 131 від 14.11.2001 року. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Якимівка Оратівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) серії НОМЕР_3 , та про що виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області складено 11.01.1976 року відповідний актовий запис № 02.

Як вбачається з свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № НОМЕР_4 від 10.01.1991 року, виконком Якимівської сільської Ради народних депутатів посвідчує, що частка домоволодіння, що складається з одного житлового будинку і знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.

Рішенням 4 сесії 7 скликання Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 05 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць с. Якимівка та с. Бугаївка», вбачається, що відповідно до пункту 41 частини 1 статті 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», сільська рада вирішила перейменувати вулиці в с. Якимівка, в тому числі АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 15.11.2021, загальна площа будинку 57,9 м2, замовником технічної інвентаризації зазначена ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.1991 року, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її дочка ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з частки житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Як вбачається із спадкової справи № 29/92 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , справу розпочато 03.03.1992 року за заявою ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.1993 року, яке міститься в матеріалах спадкової справи № 29/92, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дочка ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з частки житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Окрім того, 02.02.1991 на підставі заяви ОСОБА_1 заведено спадкову справу № 17/91 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

Однак, постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори Манус В.В. № 412/02-31 від 10 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на (одну четверту) частку житлового будинку АДРЕСА_1 , належну батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з порушенням порядку заведення спадкової справи та допущеною нотаріусом помилкою під час видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , та, як наслідок, неможливістю встановлення складу спадкового майна.

Оскільки позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на частину спадкового майна в нотаріальному порядку, остання звернулася до суду із даним позовом про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР.

Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

За змістом розділу VІІ ЦК УРСР 1963 року, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32/319 від 21.02.2005 року, згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Зокрема, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Як установлено судом та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 свого батька ОСОБА_3 на спадкове майно, а саме на частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Однак, у зв`язку з порушенням порядку заведення спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та допущеною нотаріусом помилкою під час видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю ОСОБА_2 , відповідачу у даній справі, позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори № 412/02-31 від 10.12.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , належну батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, коло спадкоємців та склад спадкового майна після померлого ОСОБА_3 , і той факт, що спадкодавець за час свого життя зареєстрував право власності на спадкове майно у компетентних органах, однак, у зв`язку з заведенням двох спадкових справ відносно одного спадкодавця позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на частину спадкового майна в нотаріальному порядку, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачами, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, доходить висноку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 524-527, 529, 548, 549, 551, 560, 561 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 1, 4, 12, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на (одну четверту) частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення направити сторонам у справі згідно ч.5 ст.272 ЦПК України.

Рішення суду оформлено та виготовлено 13.02.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

Оратівська селищна рада Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 78, смт Оратів, Вінницького району, Вінницької області, 22600);

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя С.В. Климчук