Провадження № 2-о/202/226/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: головуючого судді-Бєльченко Л.А

при секретарі Салінській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

Звернувшись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 зазначив, що 27.04.2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , котрий зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 441. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Протягом тривалого часу ОСОБА_2 провокує скандали в родині, чинить психологічній тиск на дитину, ображає і б`є сина. Вперше за час спільного життя ОСОБА_2 шляхом обману виїхала сама та вивезла сина за місцем проживання своєї матері, у м. Краматорськ Донецької області, повідомиши, що вона з сином залишиться проживати у м. Краматорську Донецької області, та не збирається повертатися до м.Києва. Проте домовленість між ними щодо проживання малолітнього сина з нею на той час, як і на теперішній, досягнута не була. Заявник вважає, що ОСОБА_2 самовільно, одноосібно змінила місце проживання спільного малолітнього сина.

Заявник зазначає, що в провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до нього про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 16.07.2020 року був наданий строк на примирення, що викликало незадоволення та агресію у ОСОБА_2 , після чого при спілкуванні з сином на його тілі він виявив тілесні ушкодження (гематому/синець під правим оком). Це викликало у нього, заявника, тривогу та занепокоєння за стан здоров`я дитини. Через незаконні дії ОСОБА_2 син позбавлений не лише уваги, а й матеріального забезпечення з його, заявника, боку через відмову матері таке забезпечення прийняти, що є також, на думку заявника, формою економічного насилля з боку ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що у смс-повідомленнях ОСОБА_2 постійно принижує його, називаючи безхатьком, терористом, злодієм, тим самим налаштовуючи сина проти його. Так, в СМС від 02.02.2022 року та 18.02.2022 року, ОСОБА_2 докоряє його, ОСОБА_1 , тим, що він нібито живе на теплотрасі або на вокзалі, як людина безхатько, що не відповідає дійсності і принижує його. Зазначене, на думку заявника, свідчить про наявність з боку ОСОБА_2 систематичних дій, спрямованих на відчуження його, батька, і є домашнім психологічним насильством.

Заявник також зазначає, що 16.07.2020 року з боку ОСОБА_2 до сина мало місце застосування грубої фізичної сили, про що свідчила гематома/синець під правим оком, що за своєю формою є фізичним насильством. 04.03.2021року син був допитаний в поліції з метою схилення до надання ним завідомо неправдивих показань та пояснень в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні №000182 від 19.02.2021 року, що за своєю формою, на думку заявника, є психологічним/фізичним насильством. 20.05.2021року ОСОБА_2 було заборонено отримання сином від нього, батька, через його представників, адвокатів Фогеля В.В. та Семенової М.В., під час їх візиту до м. Краматорськ іграшок та мобільного телефону, у тому числі, задля створення умов для дистанційного навчання та частішого спілкування з ним, що за своєю формою, на думку заявника, є економічним насильством, а також заборонено шкільним психологом ОСОБА_4 від імені матері представнику заявника,адвокату Семеновій М.В., вжиття заходів з діагностичної роботи з сином на його, заявника, прохання, через занепокоєння його станом, зовнішнім виглядом. Після вказаних подій, син, ОСОБА_3 , протягом тривалого часу не виходив на зв`язок, що викликало у нього, заявника, тривогу та побоювання за безпеку дитини, спричинило емоційну невпевненість, безпорадний стан і розпач через неспроможність захистити сина від дій кривдника. 13.10.2021року, у вечорі, при черговій спробі дізнатися про успішність ОСОБА_5 від класного керівника, йому стало відомо, що син перебуває на самоізоляції через КОВІД-19 у зв`язку з хворобою матері. 15.10.2021року, він, заявник, приїхав за заявленою адресою знаходження сина, проте там нікого вдома не було, стан та місцезнаходження ані дитини, ані ОСОБА_2 встановити не вдалося. З`ясувалося, що до лікарів ОСОБА_2 не зверталася і, що відбувалося з дитиною, йому невідомо. Цей факт, на його думку, однозначно вказує на те, що ОСОБА_2 не зважає на життя та здоров`я дитини, приховує стан сина від нього, батька, тим самим, обом завдає психологічну травму. 25.10.2021року, при черговій спробі дізнатися про стан сина, він особисто з`ясував, що дитина перебувала цілий день одна, замкнена у квартирі, без засобів комунікації та можливості самостійно відчинити двері, на що була подана заява до поліції та проведена оцінка ризиків. Органам поліції встановити місцезнаходження ОСОБА_2 протягом дня не вдалося, остання з`явилася вдома лише у вечірній час. Викликану поліцію до будинку не впустила. Потім приїхали невідомі особи у формі співробітників поліції, пройшли до квартири, після чого один з них вийшов і став під вікнами перевіряти документи і вести допит його, ОСОБА_1 , при цьому було видно, що ОСОБА_3 за всім цим спостерігав у вікно, а відійти йому перешкоджали ОСОБА_2 та другий невідомий у формі поліції. Таким чином, на думку заявника, підтверджується факт насильства і над сином, і над ним, заявником. З 01.11.2021 року ОСОБА_3 був постійно відсутній на дистанційних заняттях без поважних причин. Зі слів директора Краматорської ЗОШ І-ІІІ ст. №5 та класного керівника дитини ОСОБА_6 , мати дитини ОСОБА_2 не може та не бажає забезпечити участь дитини у синхронному режимі через відсутність технічних засобів навчання. В той же час, йому заявнику, достовірно відомо, що ОСОБА_2 має комп`ютерні засоби з доступом до мережі Інтернет, що підтверджується завучем на засіданні заступника мера, а так само те, що малолітня дитина замкнена матір`ю цілими днями як арештована. Враховуючи те, що ОСОБА_2 відмовляється отримувати від нього, заявника, поштові відправлення з речами для сина, у тому числі і для повноцінної участі сина на уроках дистанційного навчання, 05.11.2021 на адресу навчального закладу ним було надіслано новий телефон/смартфон з встановленими додатками та налаштований спеціально для дистанційного навчання дитини. Відправлення так і не було отримано адресатом. Директор школи дав свідчення інспектору ювенальної поліції м.Краматорська, про те, що ОСОБА_2 систематично позбавляє дитину речей та уваги. Таким чином, на думку заявника, ОСОБА_2 , позбавляє дитину не лише батьківської уваги, а й матеріального забезпечення з боку батька, що є також формою економічного насилля з її боку. 11.11.2021року відбулося фотографування сина ОСОБА_5 з табличкою з зображенням дати на білому аркуші, як заарештованого, невстановленими особами. В цей день у присутності свого представника, знаходячись у Краматорському РУП ГУНП, він, ОСОБА_1 , намагався з`ясувати, де і з ким знаходиться його син. На його заяви про встановлення місцезнаходження сина співробітник поліції на особистому телефоні продемонстрував фотографію сина ОСОБА_5 з табличкою із зображенням дати « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на білому аркуші, як заарештованого, у невідомому місці, та зі слідами побоїв (гематоми на лобі, пошкодження носа, пальців руки та суглоба, синці під очима та розширені зіниці). Наведені факти свідчать про те, що над дитиною відбувається не лише психологічне, а й фізичне насильство з боку ОСОБА_2 та її оточення, а від батька приховується дитина та сліди насильства або будь-яка інформація про її стан. 15.11.2021 року під час відвідування ним,заявником, школи, в котрій навчається його малолітній син ОСОБА_3 , його було насильно виведено зі школи невідомим чоловіком, який втік з дитиною на автомобілі в невідомому напрямку. Пізніше дитина була передана ОСОБА_2 , що свідчить про співучасть матері у насильстві та використанні дитини як предмету торгу та впливу на нього, заявника.

Також йому стало відомо, що син не відвідує школу. Підставами для цього є то сімейні обставини, то переведення на дистанційну форму навчання, то на сімейну форму навчання, і лише на той період, коли він, ОСОБА_1 , перебував у м.Краматорську, що, на його думку, однозначно вказує, що ОСОБА_2 маніпулює дитиною, і при цьому нехтує своїми прямими батьківськими обов`язками щодо забезпечення участі сина в здобутті освіти.

24.12.2021 року він, заявник, отримав СМС повідомлення, в котрих ОСОБА_2 принижувала його, називаючи безхатьком, терористом, злодієм. Ті ж самі фрази щодо нього почав використовувати також і малолітній син. Він, заявник, вважає, що ОСОБА_2 навмисно, користуючись довірою дитини та вседозволеністю, формує у нього образ батька як небезпечного правопорушника, якого необхідно остерігатися. Зазначене, на його думку, свідчить про наявність систематичних дій з боку ОСОБА_2 , спрямованих на відчуження батька, що є домашнім психологічним насильством.

31.12.2021 року ОСОБА_2 , незважаючи на численні прохання, приховала дитину, відмовилася приймати та передавати надіслані дитині святкові подарунки, чим завдала йому, заявнику, психологічної травми.

09.01.2022 року відбулася шестихвилинна розмова з сином, в ході якої він механічно повторював принизливі фрази щодо нього, заявника, не в змозі був відповісти на прості побутові запитання, не міг сказати, що їв, що робив, чи грав конструктором. Стверджував, що ніколи не грав у «ЛЕГО» і жодних конструкторів у нього ніколи взагалі не було; від нього, заявника, він ніколи не отримував жодного подарунка та іграшок. Після запитання про стан здоров`я розмова різко перервалася. Цей факт, на думку заявника, однозначно свідчить про психологічний тиск на сина з боку ОСОБА_2 та її оточення, використання дитини як зброї проти нього, ОСОБА_1 , та тотальний контроль за спілкуванням. Він, заявник, вважає, що у дитини щось відбувається з пам`яттю, а сукупність подій вказує на прояви амнезії, яка може бути наслідками фізичного насильства та струсу мозку після ударів по голові. Вважає, що дитині необхідна кваліфікована допомога та захист від насильницьких дій кривдника ОСОБА_2 та її оточення.

Багаторазово він, заявник, звертався з письмовими повідомленнями до правоохоронних органів, служби у справах дітей та сім`ї в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина, але і досі потерпає від насильства з боку ОСОБА_2 . На підставі його заяв відкриті кримінальні провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за фактом злісного невиконання ОСОБА_2 обов`язків по догляду за дитиною; за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, а фактом залишення в небезпеці малолітньї дитини; за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України, за фактом порушення карантинних умов і схильності до небезпеки життя дитини, під час хвороби на КОВІД-19; за ознаками скоєння злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Заявник зазначає, що згідно з відомостями з поліції ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку у зв`язку з домашнім насильством. Йому, ОСОБА_1 , достеменно відомо, що ОСОБА_2 під час воєнного стану залишала сина одного в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі, і під час обстрілів. ОСОБА_2 виїхала разом з сином орієнтовно лише 2-4 квітня 2022 року з м.Краматорську, після отримання повідомлення з прокуратуры про слідчи діі та про кримінальне провадження за ознаками правопорушення, яке передбачено також ст. 111 ККУ. Заявник вважає, що вони виїхали до м.Маріуполя, де дитина також продовжує наражатися на небезпеку через масовані обстріли. Згідно відповіді на його заяву до поліції в Дніпропетровській області щодо встановлення місця перебування його сина, ним була отримана відповідь, що зі слів ОСОБА_2 , вона з сином перебуває в західній Україні. Однак назвати точне місце знаходження вона відмовилась. Відповідно до відповіді на адвокатський запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, отриманої 06.05.2022р., син ОСОБА_3 перетнув державний кордон України 06.04.2022р. у пункті пропуску Рава Руська в супроводи невідомих осіб. Де знаходиться зараз його син достовірно невідомо. Однак, 06.06.2022 року в ході кілька хвилинної розмови з сином, ОСОБА_7 сказав, що він вдома та дім його- м.Краматорськ. Зазначене, на його думку, доводить знущання, насильство і навмисне наражає на небезпеку життя і здоров`я ОСОБА_5 .

З урахуванням наведеного, заявник просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 6 місяців з забороною щодо проживання, перебування разом із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; наближення ближче ніж на 250 метрів до місця фактичного проживання/ перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; спілкування в провокуючій, принизливій та погрозливій формі з ОСОБА_8 ; вести листування, телефонні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Під час судового розгляду заявник і його представник, адвокат Семенова М.В., підтримали заяву, просили задовольнити,

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. 04.01.2023 року направила на адресу суду відзив, в котрому вказала, що не погоджується з заявою ОСОБА_1 . Зазначила, що останній є громадянином Ізраїлю та росії. До адреси, зазначеної в заяві ( АДРЕСА_2 ), він не має ніякого відношення, був виселений з даної адреси через несплату орендної плати. Наразі ОСОБА_1 проживає в Ізраїлі. ОСОБА_2 зазначила, що бажає приймати участь в судовому засіданні особисто зі своїм адвокатом, але знаходиться з дитиною в евакуації, тому просила призупинити судовий процес.

Суд розглядає справу за відсутності заінтересованої особи, оскільки відповідно до положень ст. 350-5 ЦПК України така справа розглядається протягом 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, котрий зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 441. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 .

Встановлено, що в провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває цивільна №234/8563/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 16.07.2020 року сторонам наданий строк на примирення.

Також встановлено, що в Краматорському міському суді Донецької області перебуває цивільна справа № 234/11607/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами.

Надані під час розгляду справи пояснення заявника, досліджені під час судового розгляду письмові докази, електронні докази звуко- і відео- запису свідчать про те, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 тривалий час існує конфлікт з приводу їх подружнього життя, існує спір з приводу місця проживання їх сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В заяві про видачу обмежувального припису заявник ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 здійснює фізичне, психологічне та економічне насильство по відношенню до їх сина ОСОБА_5 .

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", що регулює спірні правовідносини, передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

Згідно з частин першої і третьої ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи надані заявником і дослідженні під час судового розгляду докази, суд вважає, що заявником не доведено, а судом не встановлено наявності підстав для видачі обмежувального припису, оскільки заявником не доведено, не надано доказів, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який після фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишився проживати з матір`ю, піддавався психологічному, економічному або фізичному насильству з боку останньої.

Досліджені під час судового розгляду письмові докази свідчать про те, що між сторонами існує спір про місце проживання дитини ОСОБА_5 з однім із батьків після фактичного припинення шлюбних відносин між останніми.

Копії документів, надані заявником, збиралися ним в рамках цивільної справи про визначення місця проживання дитини, не містять доказів здійснення домашнього насильства на дитиною з боку ОСОБА_2 . Надані заявником роздруківки скрін-шотів повідомлень з телефону між ним і ОСОБА_2 не містять доказів того, що остання здійснює фізичний, психологічний або економічний тиск на дитину. Так само не містять таких відомостей і дослідженні електронні докази звуко- і відео- записів розмов з дитиною, де характер розмов дитини з батьком є спокійним, дитина не скаржиться на матір, не дивлячись на те, що заявник неодноразово задає малолітньому сину одні і ті самі питання щодо виконання матір`ю батьківських обов`язків щодо нього, ОСОБА_7 . При цьому лексика дитини під час розмови з батьком і характер розмови не дають підстави для висновку, що дитина потрепає від домашнього насильства у формі психологічного чи економічного з боку матері. Не надано доказів застосування до дитини з боку ОСОБА_2 і заходів фізичного впливу.

За встановлених обставин, суд вважає, що обставини, викладені в заяві, є необґрунтованими, безпідставними, не доведені належними і допустимими доказами.

Посилання заявника на наявність зареєстрованих кримінальних проваджень відносно ОСОБА_2 за його, ОСОБА_1 , заявою за ст.ст. 126-1, 166,356 КК України не впливають на висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . По жодному із зазначених заявником кримінальних проваджень рішення не прийнято, отже обставини, на котрі посилається заявник, не доведені.

Судом також не приймаються до уваги надані в якості письмових доказів висновки психологів, оскільки вони не містять доказів, в обґрунтування обставин котрих вони надані.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витирати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису , відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4,5,10,12,81,89,259,263-265, 350-6 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована о особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя-- Бєльченко Л.А.