Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2049/22
Номер провадження2/711/508/23
РІШЕННЯ
11 січня 2023 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.
представника позивача адвоката Руденко Ю.В.
представника відповідача адвоката Заволокіна О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Придніпровського районного суду міста Черкас и надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії.
У позові зазначається, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та з 1992 року постійно проживав разом з нею та сином відповідачем у справі, в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ними проживала ОСОБА_4 (баба відповідача).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 51/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина позивача ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва на спадщину за законом від 26.07.2013, зареєстрованого в реєстрі за №3-563, вбачається, що спадщину за спадковою трансмісією (право власності на 51/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 ) після смерті ОСОБА_4 прийняв онук, відповідач у справі ОСОБА_2
20.08.2013 зі згоди відповідача, ОСОБА_1 , як член сім`ї ОСОБА_2 був зареєстрований у вищевказаному домоволодінні. Будь-яких домовленостей щодо приживання сторони не укладали.
Проте, у липня 2018 року між сторонами виник спір та бійка з приводу користування та проживання позивача у будинку, в результаті чого ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження. Вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та стягнуто на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди.
Як наслідок у сторін склались неприязні відносини, що призвело до того, що відповідач у лютому 2022 року самовільно, за відсутності та без відому позивача зібрав частину особистих речей (диван, холодильник, одяг, взуття) і викинув їх на смітник, при цьому одночасно змінивши замок на вхідних дверях, у зв`язку з чим позивач не має змоги потрапити до помешкання, та змушений орендувати житло. Всі вказані обставини можуть бути підтверджені показами свідків.
У подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати дублікати ключів від будинку, де він зареєстрований, пояснивши, що йому немає де проживати. Однак, відповідач відмовляється і уникає спілкуватись.
Позивач звертався до правоохоронних органів. Результату такі звернення не принесли.
Такі дії відповідача нанесли позивачу моральну шкоду, яка виявляється у погіршенні самопочуття, необхідністю тривалий час добиватися захисту порушеного права та неможливості користуватися житловим приміщенням. Своїми діями відповідач позбавив позивача можливості жити і користуватись спірним будинком, чим завдав душевних страждань.
Також зазначає, що уклав договір з ОСОБА_5 щодо оренди кімнати. На час пред`явлення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю винаймати житло, зазнав матеріальних збитків у сумі 9200 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.05.2022 ухвалено про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить відмовити у позові. Вважає, що позивач не має жодних майнових прав на будинок.
Указує, що орендуючи житло, він має фінансову можливість знімати його та у нього є де жити. Відшкодування заявленої матеріальної та моральної шкоди не обґрунтовано та не має правових підстав. Відповідач звертався до органів поліції з заявами про те, що позивач залишав включені газові конфорки без нагляду, включену електородуховку, знімав ручки від вікон, погрожував фізичною розправою.
Додає, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_2 .
Відповідно до квитанцій ОСОБА_2 здійснює оплату комунальних послуг за користуванням комунікаціями квартири з власних коштів, а ОСОБА_1 не цікавиться оплатою.
Позивач систематично порушував правила співжиття, це негативно впливало на відповідача та інших співвласників, на здоров`я відповідача. Спільне проживання є неможливим, з огляду на те, що позивач комунальні платежі не сплачує, не доглядає за квартирою, не створює благоустрій, а навпаки погіршує стан, постійно вчиняє сварки, зловживає алкоголем, неадекватно реагує на всі зауваження тощо.
Заяву про збільшення позовних вимог від 19.09.2022 ухвалою суду від 23.09.2022 з занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у прийнятті.
У відповіді на відзив представник позивача адвокат Руденко Ю.В. зазначає, що позивачем не отримано вимоги від відповідача про усунення перешкод у користуванні будинком.
Заперечує факт залишення включених конфорок газу, пошкодження електропроводки, зняття ручок з вікон, погроз взірвання котлу, фізичної розправи.
Позивач сплачує витрати по утриманню квартири.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Руденко Ю.В. підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Повідомила, що позивач зареєстрований у квартирі як член сім`ї власника, іншого житла він не має. Додала, що витрати за надання правничої допомоги складають 6000 грн.
Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що надані позивачем акти опитування сусідів без указання дати їх складання та указані сусіди проживають за декілька кварталів від спірного будинку. Звернув увагу на те, що відсутні відомості щодо сплати коштів за оренду квартири позивачем. Вважає, що моральна шкода є необґрунтованою.
Відповідаач ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що позивач не сплачує кошти за комунальні послуги, вчиняє сварки, шкодить майно. Не заперечував факту того, що він зареєстрував батька позивача у справі добровільно у спірній квартирі, яка є його власністю, яка дісталась йому у спадок.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що є тіткою відповідача. Позивач постійно вчиняє скандали, вживає алкоголь, шкодить майно, погрожує спалити будинок.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що відповідач - її племінник. Зазначає, що позивач не допомагав сплачувати за послуги в утриманні квартири, ображає відповідача та провокує скандали, погрожує. Відомо, що позивач сам залишив квартиру та забрав речі. Додала, що коли позивач став погрожувати,то у квартирі були змінені замки. Звернула увагу на те, що у матері позивача є квартира і йому є де мешкати.
Допитана як свідок ОСОБА_5 повідомила, що позивач є другом її зятя. Їй відомо, що він лишився без місця проживання. Позивач приживає у її будинку з лютого 2022 року.
Свідок ОСОБА_9 повідомила, що позивач її син, а відповідач онук. Позивач деякий час працював за кордоном, на зароблені кошти робив ремонт у квартирі будинку, де проживав з сім`єю. Знає, що позивача виселили з квартири, викинули речі, замінили замки. Повідомила, що наразі проживає у квартирі чоловіка.
Свідок ОСОБА_10 повідомив, що є сусідом відповідача, проживає навпроти. Йому відомо, що у сторін напружені відносини та те, що відповідач виніс речі позивача на вулицю, вони стояли під дощем і псувались, потім, як казав позивач вони зникли. Повідомив, що позивач працював закордоном, заробляв кошти, робив у квартирі ремонт, будував.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав.
За нормативним змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.02.2022.
Відповідно до нотаріально посвідченого Свідоцтва на право на спадщину за законом від 26.07.2013 відповідачу ОСОБА_2 належить 51/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
Як зазначається у копії будинкової книги для прописки громадян в буд. АДРЕСА_1 з 20.08.2013 за даною адресою зареєстрований ОСОБА_1 . Даний факт сторони не оспорюють, як і факт того, що дана реєстрація відбулась зі згоди відповідача.
З доказів справи вбачається, що після реєстрації позивача у спірному будинку, відповідач понад 9 років не оспорював права проживання у буд. АДРЕСА_1 у передбаченому законом порядку.
Разом із цим, досліджені судом під час судового засідання докази безумовно свідчать про вчинення перешкод ОСОБА_1 у користуванні житлом із боку власника майна ОСОБА_2 . Про це стверджують обставини звернення ОСОБА_1 до органу Національної поліції України щодо вчинення перешкод останньому користуванні спільним житловим приміщенням та підтверджується показами свідків, допитаних під час судового засідання. Такі покази свідків не суперечать один-одному, є взаємодоповнюючими, та надають суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні житлом, а саме: змінив замок вхідних дверей у житловому будинку без надання ключів позивачу.
Враховуючи, що спірний будинок є місцем проживання позивача, що підтверджується реєстрацією останнього, він частково сплачує кошти за комунальні послуги (підтверджується оригіналами та копіями квитанцій про сплату комунальних послуг), його порушене право підлягає судовому захисту.
На переконання суду, дослідивши зміст позовних вимог, і врахувавши приписи статті 16 Цивільного кодексу України, доцільним та необхідним захистом порушеного права ОСОБА_1 буде покладення на відповідача за обов`язку не чинити позивачу перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом надання дублікату ключів від будинку та примусового вселення позивача у спірне житлове приміщення.
Приймаючи таке рішення було враховано те, що за позивачем у справі не зареєстровано жодного нерухомого майна.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Вимогами законодавчих положень частини 1 статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також положення статті 405 Цивільного кодексу України.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Щодо стягнення на користь позивача з відповідача матеріальної шкоди у сумі 9200 слід зазначити наступне.
На обґрунтування своїх вимог позивач надав копію договору оренди житлового приміщення від 05.02.2022, укладеного з ОСОБА_5 та відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно буд. АДРЕСА_3 , де власником указана ОСОБА_5 .
Частинами 3,5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем на обґрунтування вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9200 грн., як понесених витрат за оренду квартири, не надано жодних доказів при надання позову так і під час розгляду справи.
Отже, суд враховуючи приписи вищевказаних статей, відмовляє у цій частині вимог за їх недоведеністю.
Так, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні
Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа Мельниченко проти України).
Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стану у позивача, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо захисту свого порушеного права.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 1000 гривень в рахунок моральної шкоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Однак, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. позивач не надав суду ані договору про надання правової допомоги, ані рахунку та акту прийому-передачі виконаних робіт.
Отже, і в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до поданої копії пенсійного посвідченні ОСОБА_1 має 2 групу інвалідності загального захворювання.
Враховуючи те, що позивача як інваліда 2 групи звільнено від сплати судового збору, то враховуючи норму ч.6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає також судовий збір на користь держави.
Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії задоволити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 шляхом його вселення .
Зобов`язати ОСОБА_2 передати дублікати ключів ОСОБА_1 від житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір сумі 1984 (одна тисяча девятсот вісімдесят чотири) грн. 80 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Черкаського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 16.01.2023.

Головуючий: Н. М. Кондрацька