Ухвала

30 січня 2023 року

м. Київ

справа № 461/3204/20

провадження № 61-1160ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року та додаткову постанову цього суду від 28 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, про стягнення боргу за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємців позичальника ОСОБА_3 на свою користь заборгованість: за кредитним договором від 18 січня 2018 року № Р51.13054.003565066 в розмірі 22 155,09 грн; за угодою від 18 лютого 2019 року № С-202-0 - в розмірі 20 579,46 грн; за угодою від 19 лютого 2019 року № С-202-0 - в розмірі 20 320,71 грн.

Позов АТ «Ідея Банк» мотивовано тим, що 18 січня 2018 року між ним та ОСОБА_3 було укладений кредитний договір № Р51.13054.003565066, за умовами якого позичальник ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 30 552 грн зі сплатою 19,5 % річних з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. 18 лютого 2019 року згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування, текст якого розміщено на інтернет-сторінці банку, між банком та позичальником було укладено угоду № С-202-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якої позичальник отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії за відкритим поточним рахунком № НОМЕР_1 (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків (ІВАN) - НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого угодою № 1 ліміту кредитної лінії, доступного позичальнику. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії склала 48 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено в розмірі 200 000 грн, ліміт кредитної лінії, доступний позичальнику на момент укладення угоди № 1, становив 20 000 грн. Крім того, 19 лютого 2019 року згідно з умовами зазначеного договору між банком та позичальником було укладено угоду № С-202-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. За умовами угоди № 2 позичальник отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії за відкритим поточним рахунком № НОМЕР_3 (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків (ІВАN) - НОМЕР_4 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого угодою № 2 ліміту кредитної лінії, доступного позичальнику. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії склала 48 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено в розмірі 200 000 грн, ліміт кредитної лінії, доступний позичальнику на момент укладення угоди № 2, становив 20 000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. На час відкриття спадщини за кредитним договором існувала непогашена заборгованість в розмірі 22 155,09 грн, за угодою № 1 - в розмірі 20 579,46 грн, за угодою № 2 - в розмірі 20 320,71 грн. Після отримання інформації про смерть позичальника ОСОБА_3 банк надіслав його спадкоємцям три претензії кредитора від 08 серпня 2019 року, які 22 серпня 2019 року були отримані Першою Луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області. Спадкоємці позичальника не виконали свого обов`язку щодо погашення наявної заборгованості за кредитним договором та угодами в межах вартості успадкованого ними майна.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2022 року - без змін.

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 1 600 грн витрат на професійну правничу допомогу.

17 січня 2023 року АТ «Ідея Банк» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року та додаткову постанову цього суду від 28 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684 грн.

Ціна позову в цій справі становить 63 055,26 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн). Тобто справа № 461/3204/20 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку АТ «Ідея Банк» мотивувало тим, що воно позбавлене можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.

Посилання заявника на те, що воно позбавлене можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, є безпідставним, оскільки касаційна скарга не містить інформації про те, при розгляді якої саме іншої справи вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням в цій справі, а також - які саме обставини їй необхідно спростувати. Тому формальне посилання заявника на відсутність такої можливості, не дає підстав для висновку про подання касаційної скарги на підставі підпункту б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Крім цього, неспроможним є посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 543/15/17, від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, а також - на відсутність висновків щодо Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки: 1) посилання заявника на вказані постанови Верховного Суду, з урахуванням того, що суди попередніх інстанцій відмовили в задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту, не свідчать про застосування судами норм права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у наведених постановах Верховного Суду; 2) заявник не зазначив щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

При цьому посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, та на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, є підставами касаційного оскарження судових рішень, передбаченими пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваних судових рішеннях (постанові та додатковій постанові) про можливість їх оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання АТ «Ідея Банк» про зупинення виконання додаткової постанови Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року та додаткову постанову цього суду від 28 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, про стягнення боргу за кредитними договорами.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк