Справа № 464/2850/23
пр.№ 2/464/1000/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2023 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

секретаря судового засідання Ліщук Ю.П.,

з участю: представника позивача Пилипенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних, інфляційних витрат,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачів суми 3% річних в розмірі 67830,11 грн., суми нарахованих інфляційних втрат в розмірі 210 554,19 грн.

Обґрунтовує позов тим, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 10 серпня 2007 року укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 , як позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які визначені у цьому Договорі.

Для забезпечення виконання вказаного договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 133292 від 10.08.2007.

Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, ОСОБА_1 , згідно договору іпотеки від 10.08.2007, реєстровий номер 4948, передав в заставу банку належне йому на праві власності майно квартиру АДРЕСА_1 .

Невиконання відповідачами умов кредитного договору, договору поруки та непогашення ними боргових зобов`язань зумовило звернення ПАТ «УкрСиббанк» до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення права вимоги.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2012 у справі №2-1047/11 позов ТзОВ «Кей-Колект» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 0 в розмірі 456200,29 грн., за додатковою угодою №1 до кредитного договору від 25.01.2008 в розмірі 17688,88 грн., вирішено питання судових витрат. Оскільки рішення суду є обов`язковим, а відповідачі порушили грошове зобов`язання, кошти за рішенням суду не сплачують, тому вважає, що у позивача виникло право нарахувати штрафні санкції відповідно до ст.625 ЦК України.З покликанням на правові висновки Верховного Суду просить )з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) стягнути з відповідачів як боржників інфляційні і 3% річних в розмірі 255867 грн. 74 коп., яка складається з: інфляційних втрат за період з квітня 2017 року по січень 2022 року в розмірі 189650 грн. 28 коп.; 3 % річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 66217 грн.

Ухвалою від 04.05.2023 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від відповідача ОСОБА_1 27.07.2023 надійшов до суду відзив на позовну заяву. Вважає вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що сума заборгованості, яка визначена рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2012 становить 456200,29 грн. В процесі виконання вказаного рішення з відповідача ОСОБА_2 стягнуто кошти в розмірі 52067,43 грн., а тому сума заборгованості є меншою, ніж зазначено у позові позивачем. Крім цього, позивач просить стягнути 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 та інфляційні нарахування за період з 01.04.2017 по 31.01.2022, що виходить за межі трирічної позовної давності. Надав докази часткового погашення заборгованості за договором кредиту, а також надав свій розрахунок заборгованості. Також вважає, що позивачем не конкретизовано у який спосіб просить стягувати з відповідачів суму заборгованості субсидіарно чи солідарно. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від представника позивача ОСОБА_3 15.08.2023 надійшла через канцелярію суду відповідь на відзив, в якому відхиляє наведені відповідачем у відзиві заперечення та просить суд врахувати наведені у відповіді на відзив пояснення та аргументи при прийнятті рішення по справі.

Від представника позивача ОСОБА_3 15.08.2023 надійшла заява в порядку ст.49 ЦПК України про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача заборгованість в розмірі 255867 грн. 74 коп., яка складається з: інфляційних втрат за період з квітня 2017 року по січень 2022 року в розмірі 189650 грн. 28 коп.; 3 % річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 66217 грн. 46 коп. - по заборгованості по кредитному Договору №0 від 10.08.2007. Надала відповідні розрахунки.

Від представника відповідача адвоката Вертас М. 10.10.2023 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідно до її орієнтовних розрахунків сумі 3 % річних та інфляційні витрати становлять значно менші розмірі, ніж заявлено позивачем. Крім цього, стверджує, що предмет іпотеки квартира реалізована і частину коштів позивач мав зарахувати в погашення заборгованості, а іншу суму повинен був повернути іпотекодавцю, що зроблено не було, а відтак у вказаному періоді, за який позивач намагається стягнути 3% річних та інфляційні нарахування, договірних відносин між сторонами не існувало, підстави для застосування ст.625 ЦК України відсутні.

Від представника позивача ОСОБА_3 03.11.2023 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає про правомірність нарахування 3% річних та інфляційних витрат, покликаючись на судову практику та висновки Верховного суду. Вважає контррозрахунок представника відповідача не релевантним, оскільки не відображає зміну суми, на яку здійснюються нарахування в залежності від надходжень платежів в її погашення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 у вступному слові підтримав зменшені позовні вимоги, просить задовольнити їх в повному обсязі. Вказав, що позивач отримав право вимоги на стадії існування невиконаного судового рішення, тому на всі стягнуті кошти позивачем підставно проведені обрахунки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період вказані періоди, з врахуванням продовження карантину та воєнного стану.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Заслухавши вступне слово представника позивача, пояснення представника відповідача в попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 10 серпня 2007 року укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 , як позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які визначені у цьому Договорі.

Для забезпечення виконання вказаного договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 133292 від 10.08.2007.

Також в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, ОСОБА_1 , згідно договору іпотеки від 10.08.2007, реєстровий номер 4948, передав в заставу банку належне йому на праві власності майно квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2012 у справі №2-1047/11 позов ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 0 в розмірі 456200,29 грн., за додатковою угодою №1 до кредитного договору від 25.01.2008 в розмірі 17688,88 грн., вирішено питання судових витрат

З`ясовано, що 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення права вимоги.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України)

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, аналіз змісту ч. 4 ст. 559 ЦК України свідчить, що закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 910/3077/20.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц /провадження № 14-241цс19/, від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 /провадження № 12-116гс19/, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 /провадження № 12-105гс19/).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.102018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Встановлено, що після ухвалення 20.06.2012 рішення про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором від 10.08.2007, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, повного виконання ними грошового зобов`язання не відбулось.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідачами заборгованість не погашена. Відтак, ТОВ «Кей-Колект» має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Звертаючись до суду 03.05.2023 із позовом, ТОВ «Кей-Колект» просило суд стягнути з відповідачів суму 3% річних та інфляційних втрат, понесених позивачем, внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та договорами поруки, що за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становить 66 217,46 грн. 3 % річних, 189 650,28 грн. інфляційні втрати.

Відповідачами зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, в якій наявні висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки з даним позовом ТОВ "Кей-Колект" звернулось 03.05.2023, зазначене дає підстави для висновку, що інфляційні втрати та 3% річних можуть бути нараховані та стягнуті кредитодавцем лише за період 03.05.2020 по 23.02.2022, здійснивши самостійний арифметичний обрахунок, не погоджуючись з розрахунками представника відповідача. (а.с.131,132)

Задовольняючи частково позов, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" тривалість строку позовної давності має бути збільшена. На переконання суду, цим документом, зокрема, передбачені додаткові соціальні та економічні гарантії для підтримки громадян і бізнесу в умовах протидії поширенню коронавірусу в Україні, також встановлюється заборона підвищувати відсоткові ставки за всіма кредитними договорами, а споживачі кредитів, взятих до 2017 року, тимчасово звільняються від штрафів та пені. У даній справі суд звертає увагу, що позивач є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою.

З врахуванням наведеного, усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме з відповідачів слід стягнути солідарно за період 03.05.2020 по 23.02.2022 суму інфляційних втратв розмірі 65618 грн. 49 коп., 3 % річних в розмірі 23488 грн. 94 коп.

Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (35%), з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1454,24 грн.. які слід стягнути порівну з кожного відповідача по 727,12 грн.

На підставі ст.525, 526, 536, 599, 612, 625 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" за період з 03 травня 2020 року по 24 лютого 2022 року інфляційні витратив розмірі 65618 (шістдесят п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 49 коп., 3 % річних в розмірі 23488 (двадцять три тисячі вісімдесят вісім) грн. 94 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" судові витрати в розмірі 727,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" судові витрати в розмірі 727,12 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", місце знаходження: м.Київ, вул.Менделєєва, 12 офіс 94/1, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 26.12.2023.

Суддя О.Ю.Горбань