Справа № 545/3538/22
Провадження № 2/545/223/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: - Потетій А.Г.,

за участю секретаря: - Явдоченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що 18 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що зареєстрований Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 281, Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 . Після реєстрації позивачка взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 липня 2022 року в справі № 545/1136/22 шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день донька проживає зі мною. Фактично позивачка одна виховує її, забезпечує всім необхідним як в матеріальному плані, так і у виховному, духовному та фізичному.

Вже більше року донька проживає з позивачкою за адресою : АДРЕСА_1 . Вона повністю опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини.

Відповідач про доньку не турбується, цікавиться нею вкрай рідко та не бере участі у її вихованні.

У судове засідання позивачка та її представник - адвокат Дробаха А.Е. не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримав, прохав задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких клопотань суду не надав.

Від представника третьої особи - Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника з висновком щодо визначення місця проживання дитини.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, 18 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що зареєстрований Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 281, Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 . Після реєстрації позивачка взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 липня 2022 року в справі № 545/1136/22 шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день донька проживає зі мною. Фактично позивачка одна виховує її, забезпечує всім необхідним як в матеріальному плані, так і у виховному, духовному та фізичному.

Вже більше року донька проживає з позивачкою за адресою : АДРЕСА_1 . Вона повністю опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини.

Відповідач про доньку не турбується, цікавиться нею вкрай рідко та не бере участі у її вихованні.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , 19.04.2017 року від 13.12.2022 № 289 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області батько дитини ОСОБА_2 не заперечував проти проживання доньки разом з матір`ю.

Згідно даних Акту обстеження умов проживання від 22.11.2022 року в квартирі за адресою проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , для дитини створені належні умови для проживання та відпочинку.

Згідно довідки Полтавського міського парку культури та відпочинку «Перемога» № 44 від 10.06.2022 року ОСОБА_1 працює у вказаній установі на посаді головного бухгалтера.

При вирішенні цієї справи, серед іншого, суд також враховує установлені та тривалі зв`язки матері з донькою.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, нею створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, з огляду на найкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю - ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподіленню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 319, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 69-71 СК України, ст. ст. 12, 13, 78-80, 141, 258 - 268, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимого ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій