Справа № 159/3158/22
Провадження № 2/159/133/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 січня 2023 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Чалого А.В.
за участю секретаря Ворожко А.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу та штрафних санкцій за розпискою від 28 серпня 2020 року, -
В серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу та штрафних санкцій за розпискою від 28 серпня 2020 року.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аванс за розпискою від 28.08.2020 року в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США та 723,29 (сімсот двадцять три долари США 29 центів) доларів США трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 07.12.2022.
07.12.2022 розгляд справи відкладено через неявку учасників судового засідання.
Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявою про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно розписки від 28.08.2020 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 аванс в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США за будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно вищевказаної розписки, відповідач по справі, ОСОБА_2 , зобов`язувався продати вказаний будинок і земельну ділянку або повернути позивачу, ОСОБА_1 отримані кошти до 31 серпня 2021 року.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, згідно статті 525 цього Кодексу зазначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при не виконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати.
Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору.
Частиною 1 статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
У даному випадку суд встановив, що сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, але ні попередній ні основний договір купівлі-продажу сторони не уклали, а отримані за розпискою кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США є авансом, що зазначено в розписці від 28.08.2020 року.
Верховний Суд України в постанові від 13.02.2013 року по справі №6-17цс12 надав такі роз`яснення «оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.»
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.
Оскільки договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в установленому законом порядку не укладено, отже передана відповідачу сума у розмірі в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США є авансом.
У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 даної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
У відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тому, розрахунок 3% від суми неповерненого відповідачем позивачу авансу здійснюється за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 рік.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми авансу в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США та 723,29 (сімсот двадцять три долари США 29 центів) доларів США трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання суд вважає законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 405 грн., понесені ним при поданні позову.
Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс за розпискою від 28.08.2020 року в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США та 723,29 (сімсот двадцять три долари США 29 центів) доларів США трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним при подачі позовної заяви до суду, в розмірі 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривні 00 копійок.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 25.01.2023.
Головуючий:А. В. ЧАЛИЙ