Номер провадження: 22-ц/813/7752/23
Справа № 2-227/2010
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 2-227/2010

Номер провадження: 22-ц/813/7752/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

учасники справи:

- заявник державний виконавець Роздільнянського Відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Довгань С.С.,

- стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк»,

- боржники 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою державного виконавця Роздільнянського Відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про видачу дублікату виконавчого листапо цивільній справі за позовом Прокурора Роздільнянського району в інтересах держави, в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою адвоката Поплавської Олени Вадимівни, діючої від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області, постановлену у складі судді Бобровської І.В. 24 липня 2023 року, про відмову у видачі дубліката виконавчого листа,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви

У червні 2023 року державний виконавець Роздільнянського Відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до суду із заявою, в якій просить видати дублікат виконавчого листа, замість втраченого оригіналу виконавчого листа №2-227, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» заборгованості по кредиту на загальну суму 110 495,46 грн..

Вказана заява державного виконавця обґрунтована тим, що у провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом Прокурора Роздільнянського району в інтересах держави, в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.03.2010 року позовні вимоги прокурора було задоволено повністю. З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» було стягнуто прострочену заборгованість за кредитним договором №1859 від 23.09.2008 року в розмірі 110 495,46 грн.. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

25.08.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам для виконання.

17.04.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження. Того ж дня матеріали виконавчого провадження прийнято у відділі державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції.

Однак, станом на день подання заяви до суду виконавчий документ на примусовому виконанні відсутній (а. с. 2 - 3).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 липня 2023 року було відмовлено в задоволенні вищевказаної заяви державного виконавця.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що окрім заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.03.2010 року жодних доказів на підтвердження втрати виконавчого листа до заяви не долучено.

Також суд зазначив, що державний виконавець звернувся на адресу суду з відповідною заявою про видачу дублікату виконавчого листа поза межами строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, встановлених чинним законодавством України. До заяви не додано належних доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання (а. с. 13 - 16).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» просить ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.07.2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву державного виконавця.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковими є висновки суду щодо необхідності звернення державного виконавця із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання під час звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. З такою заявою повинен звертатися стягувач; 2) законодавством не встановлено обов`язку щодо обґрунтування та наведення причин втрати виконавчого листа (а. с. 22 - 28).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Поплавської Олени Вадимівни, діючої від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 липня 2023 року (а. с. 45 - 46).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.10.2023 року призначено дану апеляційну скаргу до розгляду (а. с. 54).

У судовому засіданні адвокат Приходько В.М., діючий від імені АТ «Державний ощадний банк України», просив апеляційну скаргу задовольнити. Ухвалу суду скасувати, заяву державного виконавця задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи тощо, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Поплавської Олени Вадимівни, діючої від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.03.2010 року було задоволено позов прокурора Роздільнянського району в інтересах держави, в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь відкрито акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суму залишку заборгованості за кредитним договором №1859 від 23.09.2008 року станом на 22.12.2009 року в сумі 110 495,46 грн. та судові витрати.

Рішення суду набрало законної сили - 06.05.2010 року та було звернуто до примусового виконання.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Мельниченко Я.Е. від 25.08.2010 року, ВП №21486967, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-227, виданого 10.08.2010 року Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк», заборгованості по кредиту на загальну суму 110 495,46 грн..

02.12.2020 року на адресу суду надійшла заява представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Саранчук В`ячеслава Сергійовича про видачу дубліката виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Під час розгляду вищевказаної заяви (справа №2-227/2010), судом досліджувався лист від Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.09.2020 року №24469, відповідно до якого представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» адвоката Саранчук В.С. було повідомлено про те, що згідно даних АСВП у провадженні відділу не перебувають виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» При цьому відділ не надав будь яких доказів відправлення та отримання АТ «Ощадбанк» оригіналів виконавчих документів №2-227/2010 від 10.08.2010 року.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.12.2020 року (справа №2-227/2010) було відмовлено у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Саранчук В.С. про видачу дубліката виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Вказана ухвала мотивована тим, що представник Банку не надав суду достатніх доказів втрати оригіналу виконавчого документа, не надав доказів того, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, не виконано, Не доведено, що не проведено стягнення з боржника за виконавчим листом, дублікат якого заявник просить видати.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.05.2021 року (справа №2-227/2010) апеляційну скаргу представника АТ «Державний ощадний Банк» на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.12.2020 року було залишено без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Вказана постанова мотивована тим, що факт відсутності виконавчого документу у стягувача та в органах державної виконавчої служби не є беззаперечним свідченням про те, що його було втрачено. Належних та допустимих доказів дійсної втрати оригіналу виконавчого листа надано не було.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку в частині необхідності звернення державного виконавця до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до п. 17.1 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25.09.2015 року за №8 "Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

Тобто, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Згідно пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Матеріали справи не містять відомостей про прийняття рішень про повернення виконавчого документа стягувачу або про закінчення виконавчого провадження.

Отже, передчасними є висновки суду першої інстанції про відмову у видачі дубліката виконавчого листа з огляду на закінчення строку пред`явлення його до виконання.

Як встановлено матеріалами справи, постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Мельниченко Я.Е. від 25 серпня 2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-227, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області 10 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» заборгованості по кредиту на загальну суму - 110 495,46 грн.. Документи про примусове виконання подано 25 серпня 2010 року. Виконавче провадження №21486967 (а. с. 30).

Як зазначає, заявник у заяві про видачу дубліката виконавчого листа 17.04.2013 року державним виконавцем винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження, та того ж дня матеріали прийнято у відділі державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції, про що винесено відповідну постанову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що жодних доказів на підтвердження втрати виконавчого листа до заяви не долучено, окрім заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.03.2010 року.

Заявником не було надано копії постанови про прийняття виконавчого провадження до провадження відділу. Крім того, у справі відсутні матеріали службового розслідування за фактом втрати оригіналів виконавчих листів, у разі втрати виконавчого листа саме у відділі державної виконавчої служби під час передачі виконавчого провадження.

08 вересня 2020 року начальник Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Древницький Д.А. звернувся вдруге до начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) з запитом №113-20.13/1859/4272 від 08 вересня 2020 року, відповідно до якого зазначив, що філія Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» досі не отримала відомостей про хід виконання виконавчих листів№2-227/2010 від 10 серпня 2010 року, виданих Роздільнянським районним судом Одеської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми залишку заборгованості за кредитним договором №1859 від 23 вересня 2008 року в сумі - 110 495,46 грн. (а. с. 31).

18 вересня 2020 року на адресу АТ «Державний ощадний банк України» надійшов лист в.о. начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби №24469, відповідно до якого заявника було повідомлено про те, що згідно з даними АСВП у провадженні відділу не перебувають виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь АТ «Державний ощадний банк».

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25 вересня 2015 року за №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Тобто, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, за правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, не наведено обставин втрати оригіналів виконавчих листів, не зазначено та не надано до суду жодного належного та допустимого доказу у підтвердження дійсної втрати виконавчих листів.

Посилання в апеляційній скарзі на лист в.о. начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби від 18 вересня 2020 року №24469 колегія суддів відхиляє, оскільки вказане лише свідчить про факт того, що виконавчі листи №2-227/2010 від 10 серпня 2010 року на примусовому виконанні у даному Відділі не перебувають. Вказаний лист не є належним доказом втрати оригіналів виконавчих листів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявник не надав суду жодного належного та достатнього доказу втрати отриманого оригіналу виконавчого документа, дублікат якого заявник просить видати.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про помилковість посилань суду першої інстанції на необхідність звернення державного виконавця із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Виходячи зі змісту ст. 433 ЦПК України з такою заявою повинен звертатися стягувач. Тому вказані посилання суду підлягають виключенню з мотивувальної частини ухвали суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги

адвоката Поплавської Олени Вадимівни, діючої від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», є доведеними частково, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина ухвали суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення виключення з неї посилання суду на відсутність звернення державного виконавця із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В решті ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Згідно підпункту 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ», ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Поплавської Олени Вадимівни, діючої від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», задовольнити частково.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 липня 2023 року про відмову у видачі дубліката виконавчого листа змінити. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на відсутність звернення державного виконавця із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе