Справа №173/3113/23
Провадження №2/173/735/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Салтиковій С.І

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомості,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2023 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомості до відповідача ОСОБА_2

17.10.2023 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 18.12.2023 року.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно поданої позовної заяви позивач просить: припинити за нею право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 1045 кв.м. по фактичному користуванню.

Визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 37.8 кв.м,. літ.А1-1, який складається із: коридор літ.1-1, площею 4.4 кв.м., кухня літ. 1-2 площею 5.7 кв.м., ванна літ.1-3 площею 4.1 кв.м., житлова 1-4 площею 10.1 кв.м., житлова літ. 1-5 площею 9.0 кв.м., коридор літ.1-6 площею 3.1 кв.м., вбудована шафа літ.1-7 площею 1.4 кв.м., з надвірними спорудами: прибудова літ.а-2 (коридор 1-1 площею 4.4. кв.м., кухня 1-2 площею 5.7 кв.м., ) ганок літ. а-6, козирок літ. а-7, навіс літ. З1, кладова для інструменту літ.Ж-1, вбиральня літ Т-1, паркан № 2, паркан № 9 ( частина), паркан № 4, паркан №12, паркан №13, паркан №14, зливна яма № 16, зливна яма № НОМЕР_1 , мощення 1 на присадибній земельній ділянці розміром 1045 кв.м. по фактичному користуванню, як на окремий об`єкт нерухомого майна, з привласненням окремого реєстраційного номеру.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 10 жовтня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В., 10.10.2012 року та зареєстрованому в реєстрі № 4095.

Власницею іншої частини спірного житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2000 року, якій належить частина житлового будинку площею 26.3 кв.м.,, на земельній ділянці 1034 кв.м., по фактичному користуванню.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 02.03.2023 року адреса її проживання задекларована АДРЕСА_2 , адреса відповідачки - АДРЕСА_3

Належні їм з відповідачкою частки житлового будинку є фактично окремими об`єктами. Вони самостійно користуються та володіють належними частками. Спільних приміщень з відповідачкою вона не має.

Будинок був поділений в натурі та лише формально обліковується як частки у спільному майні без виділення часток в натурі.

Кожна сторона володіє конкретно визначеною часткою домоволодіння в цілому.

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого 27.09.2023 року КП «Верхньодніпровське БТІ», виданого ОСОБА_1 , за технічними показниками є відокремленим об`єктом. Має окремий вихід та може бути виділений в натурі.

Невизначеність в житловому будинку в цілому не дає можливості вільно розпоряджатись даним майном, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити .

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність,згідно якої позовні вимоги визнає.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено припинення права спільної часткової власності і визнання права власності на частку в натурі, як на самостійний об`єкт нерухомості з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач є власником частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 10 жовтня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В., 10.10.2012 року та зареєстрованому в реєстрі № 4095, що підтверджується копією договору купівлі-продажу частки житловог будинку.

Власницею іншої частини спірного житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2000 року, якій належить частина житлового будинку площею 26.3 кв.м.,, на земельній ділянці 1034 кв.м., по фактичному користуванню, що підтверджується копією договору купівлі-продажу..

Позивачка бажає виділити належну їй частку в зазначеному вище домоволодінні в самостійний об`єкти нерухомості з привласненням домоволодіння окремої поштової адреси та припинити право спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що у позивачки виникло право власності на частину домоволодіння , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, тобто на законних підставах.

В зазначеному вище правовстановлюючому документі чітко визначена частка позивачки у спільній сумісній власності, домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , та перелічені будівлі і споруди, які перебувають у її власності.

За доводами позивачки вона самостійно користується та володіє належною їй часткою зазначеного вище будинку та земельною ділянкою. Спільних приміщень з відповідачкою із сторін не має.

Зазначене вище домоволодіння завжди було поділене в натурі та лише формально, обліковувалося як спільне часткове майно без визначення часток в натурі.

Кожна сторона володіє конкретною, визначеною часткою домоволодіння в цілому. З самого початку сторонам на праві власності належить зазначене майно, право спільної часткової власності між ними не виникло. Дані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються доводами, викладеними у подані позовній заяві та наданими правовстановлюючими документами на домоволодіння.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1,3 ст. 364 ЦК України - Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.. 370 ЦК України - Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року ( з наступними змінами і доповненнями - При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого 27 вересня 2023 року КП «Верхньодніпровське БТІ», належна позивачці частка в домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1 , є відокремленим об`єктам, має самостійний вихід та може бути виділеною в натурі з перерахуванням приміщень і споруд, які виділяються позивачці у власність, та запропоновано присвоїти об`єкту самостійну адресу: АДРЕСА_2 .

Оскільки на час розгляду справи об`єкт нерухомості, який належить позивачці, має окремий вихід, фактично є самостійним об`єктом нерухомості, за технічними характеристиками може бути виділений в самостійні об`єкт нерухомості . Проте документально продовжує перебувати в частковій спільній власності сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому права іншого із співвласників будинку не будуть порушеними, так як відповідач також має право вимагати виділити належну їй частина будинку в самостійний об`єкт нерухомого майна.

Понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі по 1 073.60 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки не вбачає іини в відповідача в порушенні права позивачки.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , про виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомості - задовольнити.

Припинити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 , право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 1045 кв.м. по фактичному користуванню.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 37.8 кв.м,. літ.А1-1, який складається із: коридор літ.1-1, площею 4.4 кв.м., кухня літ. 1-2 площею 5.7 кв.м., ванна літ.1-3 площею 4.1 кв.м., житлова 1-4 площею 10.1 кв.м., житлова літ. 1-5 площею 9.0 кв.м., коридор літ.1-6 площею 3.1 кв.м., вбудована шафа літ.1-7 площею 1.4 кв.м., з надвірними спорудами: прибудова літ.а-2 (коридор 1-1 площею 4.4. кв.м., кухня 1-2 площею 5.7 кв.м., ) ганок літ. а-6, козирок літ. а-7, навіс літ. З1, кладова для інструменту літ.Ж-1, вбиральня літ Т-1, паркан № 2, паркан № 9 ( частина), паркан № 4, паркан №12, паркан №13, паркан №14, зливна яма № 16, зливна яма № НОМЕР_1 , мощення 1 на присадибній земельній ділянці розміром 1045 кв.м. по фактичному користуванню, як на окремий об`єкт нерухомого майна, з привласненням окремого реєстраційного номеру.

Витрати по сплаті судового збору в сумі по 1 073.60 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 ,

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18.12.2023 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 27.12.2023 року

Дата набрання законної сили: 18.01.2024 року