ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6403/23

Провадження № 22-ц/4820/2090/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 12 вересня 2023 року.

Заслухавши доповідача, учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом до відповідача, вказувала, що 20.06.2019 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, фактичні шлюбні відносини на цей час припинено. Під час шлюбу, 23.09.2022 року вони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Сторонами не досягнуто згоди про порядок, обсяги та варіанти поділу спільної квартири.

Тому ОСОБА_1 просила провести розподіл спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за нею право власності на частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_2 право власності на частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і вказував, що 27.03.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Спірну квартиру по АДРЕСА_2 придбано ним в період шлюбу, але за кошти його батьків, а не їхні з дружиною кошти. Частину коштів його батьки для придбання квартири збирали багато років, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела виплачених доходів та утриманих податків станом на 28.03.2023 року. Крім того, перед укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири, 06.09.2022 року його мати ОСОБА_3 взяла у борг у односельчанки ОСОБА_4 210000 грн. для придбання квартири для сина. Також перед укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири, 06.09.2022 року його батько ОСОБА_5 взяв у борг у односельчанина ОСОБА_6 84000 грн. на придбання квартири для сина. У день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири його батьки привезли до місця укладення договору 560000 грн., які в подальшому передали для придбання квартири. Вказану передачу оформили розпискою, і ці кошти він має повернути батькам. Тому кошти, сплачені продавцю за придбання спірної квартири, є власністю його батьків, а не спільними коштами подружжя.

З цих підстав просив визнати його особистою приватною власністю двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року первинну позовну заяву задоволено. Проведено розподіл спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Іншу частку 1/2 цієї квартири залишено у власності ОСОБА_2 .

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне, у позові ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов задовольнити. На його думку, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що спірна квартира придбана за кошти його батьків. Квартира купувалася не для сім`ї, а для нього як сина. Суд першої інстанції не врахував відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про виплачені доходи, а також надані розписки, які підтверджують джерела отримання коштів на купівлю квартири. Також не взято до уваги протокол опитування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_1 не надала інформації про наявність та джерела походження власних коштів, за які нібито придбана спірна квартира, також нею не спростовано доводи апелянта про джерела коштів, за які було здійснено купівлю квартири. Вказує, що із взятих коштів у борг в його батьків, сума, у розмірі 520000 грн. передані продавцю квартири та 40000 грн передані ріелтору ОСОБА_7 . Зазначене підтверджується протоколом опитування ОСОБА_7 , яка пояснила, що 23.09.2022 року для укладення договору купівлі-продажу квартири чекали батьків ОСОБА_2 для передачі грошових коштів. Суд безпідставно залишив без задоволення його клопотання про допит свідків.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представниця ОСОБА_1 просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що з 20 червня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року.

У період шлюбу подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2022 року придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

За змістом п. 15 договору купівлі-продажу від 23 вересня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Шевцовою Іриною Анатоліївною та зареєстрованого в реєстрі за № 788, набуття у власність сторін спірної квартири відбулося за згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно придбане сторонами під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, тому наявні підстави для визнання права власності ОСОБА_1 як співвласниці на частину квартири. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру і не довів належність йому квартири на праві особистої приватної власності.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду є безпідставними.

Так, за статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.ч. 2-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, за змістом наведених норм права діє презумпція спільності майна, набутого у шлюбі. І саме той з подружжя, хто заперечує належність майна до спільної власності подружжя, має спростувати цю презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі.

Відповідно до ст.ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач в обґрунтування своїх вимог, посилався на розписку від 23.09.2022 року, розписки від 06.09.2022 року, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела виплачених доходів та утримання податків станом на 28.03.2023 року ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як на підтвердження того, що спірна квартира придбана за кошти його батьків (особисті та позичені), які він зобов`язався повернути.

Дійсно, згідно з розпискою від 23.09.2022 року ОСОБА_2 одержав у борг від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 560000 грн., які зобов`язується повернути до 31.12.2023 року.

Згідно розписки від 06.09.2022 року ОСОБА_3 одержала в борг від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 210000 грн. та зобов`язалася повернути грошові кошти до 06.05.2023 року; згідно розписки від 06 вересня 2022 року ОСОБА_5 одержав в борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 84000 грн., які зобов`язався повернути до 06.06.2023 року.

За даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів на утримання податків станом на 28.03.2023 року щодо ОСОБА_5 дохід за 2020 рік склав 145435,94 грн., за 2021 рік 167546,44 грн., за 2022 рік 145280,96 грн.

Проте наведені розписки та відомості про доходи не підтверджують той факт, що саме кошти, позичені ОСОБА_2 у батьків, і позичені батьками кошти використані на придбання спірної квартири.

При цьому апелянтом не надано належних та достатніх доказів (належно оформленого договору дарування, платіжних документів про перерахунок коштів тощо) на підтвердження того, що сплачені ним кошти за договором купівлі-продажу квартири від 23.09.2022 року були надані його батьками ( ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ) в сумі 560000 грн. саме для придбання спірної квартири йому особисто.

Набуття у власність спірної квартири відбулося за згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , що також безумовно свідчить про набуття майна у спільну власність сторін.

Водночас виходячи з принципу презумпції спільної сумісної власності подружжя не мають жодного значення доводи ОСОБА_2 щодо відсутності у позивачки достатнього доходу для придбання квартири за спільні кошти.

Протоколи опитування свідків, виходячи зі змісту ст.ст. 90, 91, 230 ЦПК України, не є допустимими доказами на підтвердження обставин, які мають значення для справи, тому суд обґрунтовано не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_7

ОСОБА_2 не спростував достатніми та допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірної квартири особистою власністю ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк