Справа № 132/3609/23
Провадження № 2/132/865/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" грудня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

До місцевого суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просить визнати за ним право власності на: земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:002:0015; земельну ділянку площею та 0,1029 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::01:002:0016. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 24.12.2003 приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Панеєвою Л.М. зареєстрованим в реєстрі за № 4292. Даний будинок зареєстрований за ним 28.12.2003 в КП ВООБТІ на праві приватної власності в реєстровій книзі №1 за реєстром №32. Відповідно до п.2 даного договору купівлі-продажу вищевказаний будинок з господарськими будівлями належав продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Козятинською державною нотаріальною конторою 23 грудня 1998 року за реєстром №758 та зареєстрованого в Вінницькому бюро технічної інвентаризації 29 грудня 1998 року за №32. При купівлі цього будинку він домовлявся та розраховувався з власницею ОСОБА_2 про покупку разом з будинком і присадибної земельної ділянки площею 0,3529 га за адресою розташування будинку. Вищевказаний будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,3529 гектарів в межах згідно з планом, з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та 0,1029 га для ведення особистого підсобного господарства. Право власності на дану земельну ділянку було визнано згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14.10.2003 (справа 2-1162/03) також за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , якій дана земельна ділянка належала на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого 10.05.2000 Нападівською сільською радою Калинівського району Вінницької області на підставі рішення УІ сесії 23 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 28.12.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №17. Вже після продажу будинку ОСОБА_2 в приватному малому підприємстві «Квантрон» була замовлена технічна документація на виготовлення державних актів на право власності на дані земельні ділянки, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , які перейшли їй у спадщину. Їм були присвоєні кадастрові номера, а також виготовлені державні акти: на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якій присвоєно кадастровий номер :01:002:0015 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №099622 на підставі рішення №2-1162 Калинівського місцевого суду Вінницької області від 14.10.2003, а на земельну ділянку площею 0,1029 га для ведення особистого селянського господарства, якій присвоєно кадастровий номер :01:002:0016 був вданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №099623 на підставі рішення №2-1162 Калинівського місцевого суду Вінницької області від 14.10.2003. Однак дані державні акти не були зареєстровані в Книзі записів державних акті на право власності на землю в зв`язку зі смертю власника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після придбання даного будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , він зі своєю сім`єю постійно володіє та користується ним та присадибною земельною ділянкою, садить та обробляє дані земельні ділянки. Спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка проживала одиноко, на дані земельні ділянки ніхто не прийняв та не претендує, через що, він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Уповноважений представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явився, попередньо через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 24.12.2003 приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Панеєвою Л.М. зареєстрованим в реєстрі за № 4292. Даний будинок зареєстрований за ним 28.12.2003 року в КП ВООБТІ на праві приватної власності в реєстровій книзі №1 за реєстром №32. Відповідно до п.2 даного договору купівлі-продажу вищевказаний будинок з господарськими будівлями належав продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Козятинською державною нотаріальною конторою 23 грудня 1998 року за реєстром №758 та зареєстрованого в Вінницькому бюро технічної інвентаризації 29 грудня 1998 року за №32. При купівлі цього будинку позивач домовлявся та розраховувався з власницею ОСОБА_2 про покупку разом з будинком і присадибної земельної ділянки площею 0,3529 га за адресою розташування будинку. Вищевказаний будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,3529 гектарів в межах згідно з планом, з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та 0,1029 га для ведення особистого підсобного господарства. Право власності на дану земельну ділянку було визнано згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14.10.2003 (справа 2-1162/03) також за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , якій дана земельна ділянка належала на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого 10.05.2000 Нападівською сільською радою Калинівського району Вінницької області на підставі рішення УІ сесії 23 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 28.12.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №17. Вже після продажу будинку ОСОБА_2 в приватному малому підприємстві «Квантрон» була замовлена технічна документація на виготовлення державних актів на право власності на дані земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які перейшли їй у спадщину. Їм були присвоєні кадастрові номера, а також виготовлені державні акти: на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якій присвоєно кадастровий номер :01:002:0015 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №099622 на підставі рішення №2-1162 Калинівського місцевого суду Вінницької області від 14.10.2003, а на земельну ділянку площею 0,1029 га для ведення особистого селянського господарства, якій присвоєно кадастровий номер :01:002:0016 був вданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №099623 на підставі рішення №2-1162 Калинівського місцевого суду Вінницької області від 14.10.2003. Однак дані державні акти не були зареєстровані в Книзі записів державних акті на право власності на землю в зв`язку зі смертю власника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після придбання даного будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , він зі своєю сімєю постійно володіє та користується ним та присадибною земельною ділянкою, садить та обробляє дані земельні ділянки. Спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка проживала одиноко, на дані земельні ділянки ніхто не прийняв та не претендує.

Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 381 ЦК України регламентовано, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підпунктом «г» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 19.03.2010 року) « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» надано роз`яснення, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі і споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі і споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження . Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст.120 ЗК України в редакції від 27.04.2007 року - переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею, спорудою, та на частину земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування .

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування-на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Починаючи з 24.12.2003 позивача постійно користується земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 , як власник домоволодіння, розташованого на земельній ділянці, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Сплачує за користування земельними ділянками земельні податки. Даний факт підтверджується довідкою №103 від 09.10.2023 року Нападівського старостинського округу Калинівської міської територіальної громади.

У відповідності до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, також у разі втрати ним документа, що засвідчує право власності.

За вказаних обставин, після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.12.2003 до позивача на підставі ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок . В зв`язку з чим права позивача підлягають захисту, шляхом визнання за ним права власності на дані земельні ділянки.

Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:002:0015; земельну ділянку площею 0,1029 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:002:0016.

Рішення може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених ст.423 ЦПК України, за заявою, поданою у строк, передбачений ст.424 ЦПК України, в порядку ст.425 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя