Справа № 461/4243/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3209/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2023 року акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 178 962, 47 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказували, що 02 червня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Р20.00502.006739545. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 150 000 грн, зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 178962,47 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 рокупозовні вимоги акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення боргу за кредитним договоромзадоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 134 832,18 грн. та 2 022,15 грн. судового збору

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом не підтверджені належними та допустимими доказами, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цій частині базується лише на фактичних припущеннях.

Так, заявник, в поданій апеляційній скарзі зазначає, що при розгляді даної справи, суд першої інстанції зобов`язаний був дослідити поданий стороною доказ, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, однак , цього не зробив.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що до позовної заяви в обґрунтування заявленого розміру заборгованості долучено Довідку - розрахунок кредитної заборгованості (додаток 6 до позовної заяви). Проте, на думку заявника, вона не може бути достовірним та достатнім доказом нарахованої заборгованості, оскільки має узагальнений вигляд. Довідка не містить розміру процентної ставки, яку використовував позивач, та не зазначено детальних періодів за які нараховані прострочені та строкові відсотки, не зазначено тіло кредиту на яке нараховувались відсотки за кожним періодом. Виписка по рахунку теж не містить інформації, щодо порядку обрахунку відсотків за користування кредитом.

Звертає увагу й на те, що суд першої інстанції жодним чином не перевірив, яким чином позивач здійснив розрахунок розміру відсотків за користування кредитом, взявши до уваги лише кінцеві показники, як належні докази.

У цьому зв`язку, просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 рокув частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» прострочених процентів у розмірі 11 399,34 грн., строкових процентів у розмірі 7171,48 грн., скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В свою чергу, 12 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив акціонерного товариства «Ідея Банк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року. Такий мотивовано тим, що позивачем всі нарахування процентів здійснені відповідно до умов Кредитного договору та в межах чинного законодавства, а відтак рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим. Просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року залишити без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року - без змін.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог про стягнення 11 399, 34 грн - прострочених процентів та 7 171, 48 грн строкових процентів. В частині стягнення 85 795, 25 грн основного боргу та 30 466, 11 грн простроченого боргу, а також в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 18 513, 75 грн нарахованої плати за обслуговування кредиту та 25 616, 54 грн простроченої плати за обслуговування кредиту рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а відтак, у цій частині його законність і обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, 02 червня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р20.00502.006739545.

Згідно Кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 150 000 грн, зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів, у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконала. Остання сплата відповідачем/зарахування по Кредитному договору здійснено 07 вересня 2022 року.

Відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані відсотки: основний борг 85 795,25 грн., прострочений борг 30 466,11 грн., прострочені проценти 11 399,34 грн., строкові проценти 7171,48 грн.

Заборгованість відповідача підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 13 квітня 2023 року.

01 березня 2023 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань.

Однак, від відповідач належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав.

Оскільки заявником не заперечується факт отримання кредитних коштів, а також не оскаржується судове рішення в частині стягнення з неї 85 795, 25 грн основного боргу та 30 466, 11 грн - простроченого боргу, а остання не згідна із судовим рішенням в частині стягнення з неї на користь позивача 11 399, 34 грн - прострочених процентів та 7 171, 48 грн строкових процентів, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як убачається з матеріалів справи, під час укладення Кредитного договору відповідач ознайомилася з текстом та змістом договору в цілому, у тому числі з Додатком № 1 до такого, поіменованим Паспортом споживчого кредиту, погодилася з такими умовами, проставивши на них свої особисті підписи. А тому колегія суддів приходить до висновку, що Банком була надана відповідачу інформація, що надається кредитодавцем споживачу відповідно до вимог частини третьої статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування». Також позичальник підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та про орієнтовну загальну вартість кредиту саме за підписаним ним кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 15 ЗУ «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Підписавши Кредитний договір, Позичальник зобов`язувалася виконувати всі його умови та узгодила усі платежі за таким договором і протягом 14 календарних днів з дня укладення договору Позичальник не відмовилася від нього без пояснення причин.

Матеріали справи не містять підтверджуючих документів, що відповідач зверталася до АТ «Ідея Банк» з вимогою надати роз`яснення щодо незрозумілості умов Кредитного договору. При цьому протягом певного часу виконувала такий, що свідчить про розуміння нею умов договору та їх погодження.

Тобто, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, позичальник відповідач по справі була ознайомлений з умовами Кредитного договору та додатку до нього, з такими погодилася в повному обсязі, оскільки підписала їх та з моменту укладення Кредитного договору сплачувала платежі, які передбачені договором та додатком до нього, що додатково свідчить про погодження Позичальника з усіма умовами Кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона, а не суд, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала взятих на себе за кредитним договором №Р20.00502.006739545 зобов`язань, факту отримання кредитних коштів не заперечила, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що зостанньої на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягають стягненню, окрім заборгованості по основному боргу за кредитним договором №Р20.00502.006739545 від 02 червня 2020 року в розмірі 85 795, 25 грн та простроченого боргу в розмірі 30 466,11 грн, ще й прострочені проценти в розмірі 11 399,34 грн та строкові проценти в розмірі 7 171,48 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що Довідка - розрахунок кредитної заборгованості (додаток 6 до позовної заяви) не може бути достовірним та достатнім доказом нарахованої заборгованості, оскільки має узагальнений вигляд, не містить розміру процентної ставки, яку використовував позивач, та не зазначено детальних періодів за які нараховані прострочені та строкові відсотки, та у якій не зазначено тіло кредиту на яке нараховувались відсотки за кожним періодом, спростовуються долученим позивачем до відповіді на відзив детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № Р20.00502.006739545 від 02 червня 2020 року, станом на 13 квітня 2023 року, який містить вичерпну інформацію про період нарахування процентів, розмір процентної ставки, тощо ( а.с. 102). Відповідачкою така на спростована.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються наданими позивачем доказами, які є в матеріалах справи та належним чином оцінені судом першої інстанції, а відтак такі не можуть спростувати правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич