Справа № 137/479/22
Провадження № 22-ц/801/95/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 рокуСправа № 137/479/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Панасюка О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за всі дні невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» на рішення Літинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 13 жовтня 2022 року у смт. Літині суддею цього суду Гопкіним П.В., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (далі ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за всі дні невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 у період з 23 березня 2021 року по 16 березня 2022 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді електрика. Про своє звільнення позивач дізнався за допомогою телефонного дзвінка, заяву про звільнення за згодою сторін позивач не писав, а трудову книжку та наказ про припинення трудового договору №03-32К від 16 березня 2022 року позивач отримав засобами поштового зв`язку. Окрім того, відповідач в день звільнення всупереч вимогам ч. 1 ст. 116 КЗпП не здійснив виплату належних позивачу коштів.

Як вказує позивач, він звертався до відповідача з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак на день звернення з позовом ОСОБА_1 відповідачем такі кошти не були виплачені.

Пославшись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» заборгованість по заробітній платі, компенсацію за всі дні невикористаної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 1965,81 грн., компенсацію за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 33 437,52 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58 140,85 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 111 503,29 грн. до 58 140,85 грн. суд першої інстанції вказав, що таким чином будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін. При цьому послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, у якій викладено правову позицію щодо можливості зменшення суми відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема зазначено, що працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволення позову відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України (далі ТПП України) та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У ст.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44 (5) (далі Регламент), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою (далі регіональна ТПП) згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За умовами п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11 Регламенту).

Відповідно до п. 6.15 Регламенту у разі, якщо за результатом розгляду заяви і наданих документів вбачається, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) відсутні або відсутній причинно-наслідковий зв`язок між обставинами форс-мажору (обставинами непереборної сили) і невиконанням зобов`язання, ТПП України / регіональна ТПП надсилає заявникові відповідь про відмову в засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), спираючись на висновок відповідно про відсутність форс-мажорних обставин, їх недоведеність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) і невиконанням зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 23 березня 2021 року по 16 березня 2022 року перебував у трудових відносинах із ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво», що підтверджується копією записів з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20 березня 2017 року (а.с. 6-7).

Наказом директора з будівництва ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» за № 03-2К від 16 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнено підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що передбачає припинення трудового договору за згодою сторін (а.с. 8).

У довідці із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 05 червня 2022 року вказані дані про нараховану заробітну плату позивачу, страховий стаж позивача, а також про сплату єдиного внеску (а.с. 9-11).

У виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 травня 2021 року по 31 травня 2022 року зазначається інформація про надходження виплат від ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» (а.с. 12-28).

19 травня 2022 року представником позивача на адресу ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» було надіслано адвокатський запит з вимогою надати інформацію та належним чином завірені копії документів, які її підтверджують, а саме: довідки (розрахунку) про нараховані суми, належні ОСОБА_1 при звільненні (з урахуванням витрат пов`язаних з відрядженням, грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, інших виплат належних при звільненні); довідки про середньомісячну заробітну плату за останні два місяці, які передували звільненню; копії штатного розпису ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» про затвердження посадових окладів; копії заяви про звільнення написану власноручно ОСОБА_2 ; витягу з журналу про дату отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення (а.с. 29). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення такий запит був отриманий представником ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» 24 травня 2022 року (а.с. 30), однак на день звернення до суду з позовом відповідач письмової відповіді на адвокатський запит не надав.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 10 червня 2022 року вищезгадані документи були витребувані у відповідача (а.с. 35).

У штатному розписі, затвердженому генеральним директором ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво», міститься інформація про перелік посад у ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» із зазначенням посадового окладу (а.с. 74-77).

Наказом генерального директора ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» за № 03-К/05 від 15 березня 2022 року оголошено простій не з вини працівників із 16 березня 2022 року до можливості відновити роботу (а.с. 78).

Наказом генерального директора ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» за № 03-К/14 від 30 березня 2022 року призупинено дію трудових договорів у зв`язку із неможливістю надання роботи до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року без збереження заробітної плати (а.с. 79-80).

Наказом генерального директора ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» за № 04-К/16 від 29 квітня 2022 року призупинено дію трудових договорів у зв`язку із неможливістю надання роботи до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року без збереження заробітної плати (а.с. 80-81).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по заробітній платі та компенсації за всі дні невикористаної відпустки, такі виплати підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 1 935,81 грн. та 33 437,52 грн. відповідно (а.с. 108).

За допомогою розрахунку середньоденної заробітної плати позивач визначає попередній розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який становить 111 503,29 грн. (а.с. 109).

З урахування наведеного та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права прийняти позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що у її прохальній частині представником позивача не було зазначено ціну позову, тобто не визначено суму грошових коштів з наданням обґрунтованого розрахунку сум, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з огляду на таке. За положенням ч. ч. 1, 6 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Відповідно до п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. Зі змісту позовної заяви вбачається, що представником ОСОБА_1 було повідомлено суд першої інстанції про неможливість подачі разом з позовною заявою таких доказів, а саме: довідки (розрахунку) про нараховані суми, належні ОСОБА_1 при звільненні (з урахуванням витрат пов`язаних з відрядженням, грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, інших виплат належних при звільненні); довідки про середньомісячну заробітну плату за останні два місяці, які передували звільненню; копії штатного розпису ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» про затвердження посадових окладів; копії заяви про звільнення написану власноручно ОСОБА_2 ; витягу з журналу про дату отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення. Також представником позивача при подачі позовної заяви було заявлено клопотання про витребування таких доказів у відповідача, зазначаючи при цьому відповідні обставини, наявність яких в свою чергу підтверджується матеріалами справи, що унеможливлюють самостійно подати докази, які необхідні для повного та всебічного розгляду цивільної справи. Таким чином, позивачем згадані вище положення процесуального закону дотримано, а суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відкриття провадження у справі та про задоволення клопотання про витребування доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58 140,85 грн. є неспівмірним із заборгованістю по заробітній платі у розмірі 1965,81 грн. апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки заперечень щодо наданих позивачем розрахунків відповідач у суді першої інстанції не подавав, а в апеляційній скарзі порушує лише питання щодо неспівмірності таких сум, не надаючи власних розрахунків. Судом першої інстанції було дотримано принципи розумності, справедливості та пропорційності цивільного судочинства, що відобразилось у зменшенні ним розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 111 503,29 грн. до 58 140,85 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час дії воєнного стану відповідач є звільненим від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки таке порушення відбулось внаслідок дії обставин непереборної сили, апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.

Як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідач посилається на лист ТПП України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1, яким вона засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та які з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання, так і для населення.

У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 вказано що, таким доказом може бути сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин. Однак він не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20, де вказано, що сертифікат ТПП України є не єдиним документом на підтвердження надзвичайних обставин, обставини форс-мажору можуть доводитися будь-якими іншими доказами.

У постанові від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17 Верховний Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем належні ОСОБА_1 кошти при звільненні не виплачені, докази засвідчення сертифікатом ТПП України для ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливила виконання відповідачем зобов`язання, відсутні, а також відсутні будь-які інші докази, які у своїй сукупності містили б інформацію про причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язанням, яке сторона не може виконати, та тією обставиною, на яку сторона посилається як на підставу неможливості виконати конкретного зобов`язання. Тому саме по собі посилання скаржника на вказаний лист ТПП України, який носить загальний характер, не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як слідує із відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги, місцезнаходженням відповідача є м. Канів, Черкаського району Черкаської області, вул. Енергетиків, 65. Територія цього населеного пункту, як і вся територія області, де знаходиться відповідач, не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих територій. Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни.

За таких обставин, відповідач не довів, що порушення зобов`язання сталось внаслідок бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, натомість суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення вищезазначених коштів з на користь ОСОБА_1 .

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» залишити без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

О. С. Панасюк