Справа № 646/8245/21
№ провадження 2/646/1102/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.23 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Григоренко І.Б.,

представника позивача Лисенка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 646/8245/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Позика», ТОВ «2х2 ФІНАНС», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «2X2 ФІНАНС», посвідченого 19.11.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Понаморьовою Д.В., скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.11.2021 р., про реєстрацію за ТОВ «2X2 ФІНАНС», права власності на зазначену квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння ТОВ «2X2 ФІНАНС». В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03.07.2008 р. між ним та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір № 75-0061004/ФКВ-08, за яким він отримав кредит розмірі 120 600, 00 дол. США. В якості забезпечення кредиту 03.07.2008 р. між сторонами укладено іпотечний договір № 75-0061004/7фквіп-08. Предметом іпотеки за договором є трикімнатна квартира, загальною площею 71, 3 кв. м„ житловою площею 50, 1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач придбав зазначену квартиру за договором купівлі-продажу від 03.07.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 30.06.2010 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта банк» відступлено право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами. ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» - остання відома позивачу, що є його кредитором. Перереєстрація права власності вищевказаної квартири на ТОВ «2X2 Фінанс» відбулась за договором купівлі-продажу від 19.11.2021 р. Жодного повідомлення про перехід права вимоги від ТОВ «ФК Форінт» та ТОВ «ФК «Позика» позивач не отримував. Позивач не отримував від ТОВ «Фінансова компанія «Позика» повідомлення, як того вимагає ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не направляли позивачу повідомлення про те, що вони є новим кредитором та іпотекодержателем за іпотечним договором, кінцевим бенефіціаром ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «2х2 ФІНАНС» є одна і та ж людина - ОСОБА_2 , що свідчить про недійсність правочину, оскільки не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач будь-яких вимог від ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про намір продажу предмету іпотеки не отримував, що свідчить про незаконність укладеного договору купівлі-продажу. Також в ТОВ «Фінансова компанія «Позика» як іпотекодержатель, не повідомляв позивача, як іпотекодавця, про наявність у іпотекодавця заборгованості перед іпотекодержателем та її розмір, не повідомляв про намір укласти договір купівлі-продажу квартири з третьою особою, а також не повідомляв іпотекодавців про ціну продажу іпотечного майна. Оскільки право власності ТОВ «Фінансова компанія «Позика» на спірну квартиру було набуто в порушення ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», всі подальші дії щодо наступного відчуження вказаного майна, в тому числі й щодо укладення договору купівлі-продажу від 19.11.2021 р. на користь ТОВ «2х2 ФІНАНС» є незаконними, в зв`язку з чим позивачі мають право витребувати вказане майно у останнього власника такого майна, в порядку ст. 387-388 ЦК України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.01.2022 р. заборонено вчиняти дії щодо відчуження квартири, загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ТОВ «2Х2 ФІНАНС».

Ухвалою суду від 14.04.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.10.2023 р. у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представники відповідачів ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «2х2 ФІНАНС» у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не повідомили суд про причину неявки, у відповідності до ст. 178 ЦПК України своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористались.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу Пономарьова Дар`я Володимирівна в судове зсідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, не скористався своїм правом на подачу пояснень щодо позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 75-0061004/ФКВ-08 від 03.07.2008 р., згідно якого банк надав позивачу кредитні кошти в розмірі 120600 доларів США з терміном повернення 01.07.2033 р.

З договору іпотеки № 75-0061004/Zфквіп від 03.07.2008 р. убачається, що для забезпечення вимоги кредитного договору № 75-0061004/ФКВ-08 від 03.07.2008 р., між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У випадку невиконання зобов`язання за кредитним договором позичальником іпотекодержатель має право отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Пунктом 4.2, 4.3 передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання, умов Кредитного договору або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя.

З договору купівлі-продажу від 03.07.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 30.06.2010 р., зареєстрованого в реєстрі № 3485, убачається, що ОСОБА_4 продав, а позивач ОСОБА_1 купив нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.12.2021 р. власником квартири за адресою АДРЕСА_1 власником є ТОВ «2х2 ФІНАНС» на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2021 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Понаморьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі № 2986.

Як убачається з листа від 16.07.2020 р., ТОВ «ФК «Форінт» повідомило позивача ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 03.07.2008 р. від АТ «Дельта Банк»

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При застосуванні Закону України «Про іпотеку» суд вважає необхідним керуватись редакцією, чинною на момент укладення договору іпотеки від 03.07.2008 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 2, 4, 5 статті 3 Закону «Про іпотеку» передбачено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Договір є найпоширенішою підставою для виникнення іпотечних правовідносин. Під час укладення договору іпотеки потрібно дотримуватися встановлених законом вимог, зокрема, щодо його форми та змісту, порядку внесення змін до нього, виду та правового статусу майна, що дозволено передавати в іпотеку, умов передачі майна в іпотеку та інших, визначених законом аспектів, які мають суттєве значення для дійсності такого договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Предмет іпотеки визначено ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Так, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Ризик випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування предмета іпотеки несе іпотекодавець, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З матеріалів цивільної справи убачається, що на час передачі нерухомості за адресою АДРЕСА_1 іпотекодавцем ОСОБА_1 в іпотеку іпотекодержателю ТОВ «Український промисловий банк» іпотекодавець був власником майна, що підтверджувалось правовстановлюючими документами, зокрема, витягом з Державного реєстру правочинів від 03.07.2008 р.

Частиною першою статті 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ч. ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У договорі іпотеки № 75-0061004/Zфквіп від 03.07.2008 р., укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, серед іншого, шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку. Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цій договір. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки.

Статтями 655, 656 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Вирішуючи питання про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 19.11.2021 р. між відповідачами ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «2X2 ФІНАНС», суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (статті 203, 215-216, 228-235 ЦК).

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

За змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Договором іпотеки 75-0061004/Zфквіп від 03.07.2008 р., укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» передбачена вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріали справи не містять допустимих доказів про повідомлення позивача ОСОБА_1 про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором та повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №757/13243/17 вказувала, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки є законним, коли намір продажу було не лише направлено, а і фактично отримано іпотекодавцем. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу.

Встановлених вимог законодавства ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не додержано, не висунуто вимогу до позивача та 19.11.2021 р. звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з ТОВ «2х2 ФІНАНС».

Ненаправлення вимоги згідно із частиною першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки, оскільки вказаний закон встановлює пріоритетність дотримання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» перед виконанням частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, в зв`язку з порушенням відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Позика» вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» договір купівлі-продажу, укладений іпотекодержателем про продаж предмета іпотеки, підлягає визнанню недійсним з підстав викладених вище.

Відповідно до ч. 9 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

В зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу від 19.11.2021 р., підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ТОВ «2х2 ФІНАНС», оскільки є похідними.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Отже, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (пункти 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не мало права продавати вищезгадану квартиру ТОВ «2х2 ФІНАНС», суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та витребування спірної квартири з незаконного володіння останнього власника ТОВ «2х2 ФІНАНС».

На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 317, 388, 575, 626, 638, 655, 656 ЦК України, ст. ст. 3, -5, 7, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Позика», ТОВ «2х2 ФІНАНС», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати недійним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «2X2 ФІНАНС», посвідчений 19.11.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Понаморьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі № 2986.

Скасувати державну реєстрацію прав та обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 за ТОВ «2х2 ФІНАНС», проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною від 19.11.2021 р. на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТОВ «2X2 ФІНАНС», посвідчений 19.11.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Понаморьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі № 2986.

Витребувати у ТОВ «2х2 ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Позика», ТОВ «2х2 ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6583 гривень з кожного.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Повний текст рішення складений 29.12.2023 р.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Позика»,м. Київ, вул. Польова, 24Д, ,

відповідач - ТОВ «2х2 ФІНАНС», м. Київ, , вул. Мельникова, 12, ,

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу Пономарьова Дар`я Володимирівна, АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.М. Янцовська