Справа № 553/476/23
Провадження № 2/553/2706/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.12.2023м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Левицької В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.03.2008 у розмірі 50086,29 грн.,

в с т а н о в и в:

08.03.2023 до Ленінського районного суду м. Полтави звернулось АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє представник - Дашко В.М., з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.03.2008 станом на 14.02.2023 у розмірі 50086,29 грн., яка складається: 40679,45 грн. - заборгованість за кредитом; 9406,84 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судових витрат у розмірі 2684,00 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 17 березня 2008 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 43 000,00 гривень. 17.03.2008 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

При цьому зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які згідно заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву, між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, в порушення умов вказаного договору, не виконав належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 14.02.2023 загальна заборгованість перед банком становить 50086,29 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 40679,45 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9406,84 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів банку.

Заочним рішенням судді Ленінського районного суду м. Полтави Москаленко В.В. від 05.06.2023 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 17.03.2008 № б/н, станом на 14.02.2023 року, в розмірі 50086,29 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 06.09.2023 заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Калініна С.К. про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05.06.2023 задоволено - заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05.06.2023 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано - призначено справу до розгляду, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач заперечує проти позову, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6000 грн. Вказує, що в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві від 17.03.2008 року відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами була ознайомлена та дала згоду відповідачка. Додані банком до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем, як позичальником, не підписані, а отже і немає достатніх підстав вважати, що відповідач, підписуючи документ під назвою Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 березня 2008 року, який робить посилання на Умови та Правила, розумів саме надані суду стороною позивача Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомився та погодився саме із цими Умовами, а також, що вказані Умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, в односторонньому порядку, було збільшено розмір погодженої сторонами річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме: з 1,9 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (22,80% на рік) до 2,5% на місяць (30,00% на рік), з 2,5% на місяць (30,00% на рік) до 2,9% на місяць (34,80% на рік), з 2,9% на місяць (34,80% на рік) до 3,6% на місяць (43,20% на рік), з 3,6% на місяць (43,20% на рік) до 3,5% на місяць (42,00% на рік) та з 3,5% на місяць (42,00% на рік) до 3,4% на місяць (40,80% на рік). Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% на місяць (30,00% на рік), 2,9% на місяць (34,80% на рік), 3,4% на місяць (40,80% на рік), 3,5% на місяць (42,00% на рік) та 3,6% на місяць (43,20% на рік). Як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року включно та за період з 01 липня 2019 року по 14 лютого 2023 року включно, позивачем, щомісячно, починаючи з 01 липня 2015 року і до 01 березня 2022 року, погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредита і додавалися до тіла кредита (підтверджується четвертою колонкою розрахунку заборгованості) на загальну суму 60 551,51 грн. Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі, не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання) відсотків за рахунок кредита і додавання до тіла кредита не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів. Отже, враховуючи різницю між сумою погашених (списаних) відсотків за рахунок кредита та доданих до тіла кредита на загальну суму 60 551,51 грн. і пред`явленою до стягнення заборгованістю за тілом кредита у розмірі 40 679,45 грн., слід дійти висновку, що станом на 01 березня 2022 року (до цієї дати позивач погашав (списував) відсотки за рахунок кредита і додавав до тіла кредита, після відповідач кредитні кошти не використовувала), заборгованість за наданим кредитом (тілом кредита) відсутня. Тобто, те що позивач позиціонує як заборгованість за наданим кредитом (тілом кредита), згідно наданого ним же розрахунку, за своєю правовою природою є відсотками. Оскільки станом на 01 березня 2022 року, заборгованості по фактично отриманій відповідачкою сумі кредитних коштів була відсутня, а позивачем не доведено наявності заборгованості за наданим кредитом, то і нараховувати відсотки, в заявлений до стягнення період, у позивача не було підстав. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши Анкету-Заяву від 17.03.2008 відповідач засвідчила, що ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Згідно «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,9 % (22,8 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. До позовної заяви було додано наказ Банку про затвердження умов та правил надання банківських послуг С-169 від 23.08.2006 року. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій с неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. З приводу нарахування тіла кредиту, згідно кредитного договору, сплата відсотків за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з поточного рахунку в розмір нарахованих відсотків. У разі якщо, в дату нарахування відсотків згідно цих Умов, Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на лату нарахування відсотків. Під борговим зобов`язанням за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів загальну заборгованість клієнта. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,9% в місяць або 22,8 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Відповідно до тарифів Банку для картки «Універсальна Gold» з 01.08.2020 року процентна ставка була знижена з 3,5 % до 3,4 % в місяць. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами. Згідно кредитного договору, Банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключені Держателя до системи INTERNET-bankihg (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання Договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. В Банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років. Таким чином, надати підтвердження відправлення повідомлень відповідачу про зміну відсоткової ставки не вбачається можливим. Згідно умова договору, Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежу, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. Згідно умов кредитного договору, кошти, отримані від Клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - процентів до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно Цього Договору, далі - пені згідно цього Договору.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача звернулася до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги не визнають, проти задоволення позовних вимог заперечують.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви (клопотання) з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 березня 2008 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 27, 124).

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

У заяві від 17.03.2008, яка підписана сторонами, визначено умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою відсотковою ставкою по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1 %.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 43000,00 гривень. (довідка про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 24, 121)

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку, термін дії останньої з виданої в рамках договору картки визначено червень 2022 року (довідка - а.с. 26, 123).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", відповідач ОСОБА_1 отримала картку: тип картки - MasterCard Mass, на яку встановлено кредитну лінію типу відновлювальна, пільговий період користування кредитним лімітом (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) становить 55 днів; валюта картрахунку - UAH/USD, базова відсоткова ставка (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) - 1,9 % UAH, 1,0 % USD в місяць; комісія за кредитне обслуговування (щомісячна) - 1% на залишок заборгованості, непогашеної протягом пільгового періоду; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн./10 $ і не більше залишку заборгованості, сплачується в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за зняття власних коштів - 3 % від суми операції, в банкоматах інших банків України - 3 % + 5 грн. / 1 $, в закордонних банкоматах - 3 % + 15 грн. / 3 $; комісія за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникнення прострочки на суму більше 50 грн./10 $) - 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн./2$ в місяць; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85 % UAH / 1,5 % USD; вартість надання виписки по картці у відділенні банку - 2 грн., комісія за отримання баланса на чек в банкоматах ПриватБанка (окрім чеку операції зняття готівки) - 0,10 грн., комісія за безготівковий платіж в системі internet-banking (Приват24) - 2% від суми операції.

Крім того Банк додав до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, наказ № 906 С-169 від 23.08.2006 «Про внесення змін в договірну базу по платіжних картках, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів)», виписку за договором № б/н за період з 11.01.2018 - 16.02.2023, з деталізацією операцій за карткою.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 17.03.2008 станом на 14.02.2023 становить 50086,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) 40679,45 грн., заборгованість за простроченими відсотками 9406,84 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 17.03.2008 визначено, що базова відсотковою ставкою по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.03.2008, посилався на заяву позичальника, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, наказ № 906 С-169 від 23.08.2006 «Про внесення змін в договірну базу по платіжних картках, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів)», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.03.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.03.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».)

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та сплачувала заборгованість за договором.

У заяві ОСОБА_1 від 17 березня 2008 року та довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" базова процентна ставка по кредиту 1,9 % щомісячно на залишок заборгованості (а.с. 27).

Згідно поданої заяви відповідачка отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором б/н від 17 березня 2008 року станом на 14 лютого 2023 року у розмірі 50086 грн. 29 коп., яка складається із: 40679,45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9406,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 4-23).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з 11 січня 2008 року по 31 травня 2015 року включно, за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року включно та за період з 01 липня 2019 року по 14 лютого 2023 року включно, позивачем, щомісячно, починаючи з 01 липня 2015 року, погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредита і додавалися до тіла кредита (четверта колонка розрахунку заборгованості (11 643,17 грн. + 48908,64 грн.) на загальну суму 60 551,81грн.

Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі, не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання) відсотків за рахунок кредита і додавання до тіла кредита не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів.

Згідно розрахунку, станом на 01 липня 2022 року (до цієї дати позивач погашав (списував) відсотки за рахунок кредита і додавав до тіла кредита), заборгованість відповідачки за наданим кредитом (тілом кредита) становила 40 744,54 грн. (сума поточного тіла кредита (п`ята колонка розрахунку заборгованості на зазначену дату).

Крім того, як також вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем, в односторонньому порядку, було змінено розмір погодженої сторонами на момент укладення договору річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме з 1,9% на місяць з розрахунку 360 днів у році (22,80% на рік) до 2,5% на місяць (30,00% на рік), з 2,5% на місяць (30,00% на рік) до 2,9% на місяць (34,80% на рік), з 2,9% на місяць (34,80% на рік) до 3,6% на місяць (43,20% на рік), з 3,6% на місяць (43,20% на рік) до 3,5% на місяць (42,00% на рік), з 3,5% на місяць (42,00% на рік) до 3,4% на місяць (40,80% на рік), з 3,4% на місяць (40,80% на рік) до 0 % на місяць (0,0% на рік), з 0,0% на місяць (0,0% на рік) до 1,7 % на місяць (20,40% на рік), з 1,7% на місяць (20,40% на рік) до 2,5 % на місяць (30,00% на рік) та з 2,5% на місяць (30,00% на рік) до 3,4 % на місяць (40,80% на рік).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачкою у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0 % на місяць (0,0% на рік), 1,7 % на місяць (20,40% на рік), 2,5% на місяць (30,00% на рік), 2,9% на місяць (34,80% на рік), 3,4% на місяць (40,80% на рік), 3,5% на місяць (42,00% на рік), 3,6% на місяць (43,20% на рік).

Тому, розрахунок позивача нарахованих і погашених (списаних) за рахунок кредита відсотків як договірних є не вірним та спростовується вище зазначеним, що також свідчить про необґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Щодо періоду пред`явленої до стягнення заборгованості за простроченими відсотками: з розрахунку вбачається, що позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення, як договірні, відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 2,5% на місяць (30,00% на рік), а саме за період з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року включно, за процентною ставкою 2,9% на місяць (34,80% на рік), а саме за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року включно, за процентною ставкою 3,6% на місяць (43,20% на рік), а саме за період з 01 квітня 2015 року по 10 листопада 2017 року включно, за процентною ставкою 3,5% на місяць (42,00% на рік), а саме за період з 16 листопада 2017 року по 31 липня 2020 року включно, за процентною ставкою 3,4% на місяць (40,80% на рік), а саме за період з 01 серпня 2020 року по 28 лютого 2022 року включно, за процентною ставкою 0% на місяць (0,0% на рік), а саме за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року включно, за процентною ставкою 1,7% на місяць (20,40% на рік), а саме за період з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року включно, за процентною ставкою 2,5% на місяць (30,00% на рік), а саме за період з 01 липня 2022 року по 31 серпня 2022 року включно, та за процентною ставкою 3,4% на місяць (40,80% на рік), а саме за період з 01 вересня 2022 року по 14 лютого 2023 року включно, оскільки до 01 липня 2022 року позивач погашав (списував) відсотки за рахунок кредита і додавав до тіла кредита, після 01 серпня 2022 року взагалі припинив нараховувати відсотки.

А вимоги до відповідачки про стягнення заборгованості за відсотками за погодженою процентною ставкою 1,9 % щомісячно на залишок заборгованості на місяць з розрахунку за інший період, не заявлено, а суд відповідно до статті 13 ЦПК України зобов`язаний дотримуватись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», станом на 14.02.2023 ОСОБА_1 було погашено заборгованість за тілом кредиту на суму - 446 530,78 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредита - 65,09 грн., погашено заборгованість по нарахованим відсоткам 120,00 грн., погашено заборгованість по комісії 40 679,45 грн. Станом на 14.02.2023 заборгованість за поточним тілом кредита 0 грн., 40679,45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками - 0 грн., 9406,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Нарахування позивачем простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків на підставі Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не підписані відповідачкою, є безпідставним.

З розрахунку заборгованості та виписки за рахунком вбачається, що відсотки погашалась за рахунок коштів внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості та додавалися до тіла кредиту, в той час як такі кошти повинні були зараховуватись на погашення тіла кредиту. Такий спосіб погашення процентів (за рахунок кредиту) договором між сторонами не передбачений.

Суд приходить до висновку, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є прихованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 погашено в повному обсязі фактично отримане тіло кредиту, а заявлена позивачем до стягнення сума простроченого тіла кредиту, заборгованості за простроченими відсотками є нічим іншим як нарахованими на підставі Умов та Правил надання банківських послуг відсотками на тіло кредиту та неустойкою за його користування, правомірність нарахування яких не підтверджена матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, відповідач просить стягнути з відповідача понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. позивачем надано:

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2212;

- копію рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника АДВОКАТСЬКОГО БЮРО «КАЛІНІН І ПАРТНЕРИ»;

- копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.08.2023, укладений між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича та ОСОБА_1 ;

- копію додаток № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/23 від 17.08.2023;

- копію платіжної інструкції № 22/08/2023 від 22.08.2023 року;

- копія Акту виконання робіт (наданих послуг) від 16.09.2023 року;

- копію платіжної інструкції № 24/09/2023 від 24.09.2023 року.

Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.08.2023 визначено, що предметом даного Договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту по справі № 553/476/23, що перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Полтави за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно пунктів 3.1, 3.2 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.08.2023, Гонорар є формою винагороди Бюро за надання професійної правничої (правової) допомоги Клієнту. За правничу (правову) допомогу, передбачену в п.п. 1.1. 1.2 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.07.2018.

Відповідно до платіжної інструкції № 22/08/2023 від 22.08.2023 року ОСОБА_1 сплатила 3000,00 коп. Адвокатському бюро «Калінін і Партнери» відповідно до договору № б/н/23 від 17.08.2023, згідно платіжної інструкції № 24/09/2023 від 24.09.2023 року ОСОБА_1 сплатила 3000,00 коп. Адвокатському бюро «Калінін і Партнери» відповідно до договору № б/н/23 від 17.08.2023.

В акті виконаних робіт (наданих послуг) від 16.09.2023 року, який є додатком № 2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/23 від 17.08.2023 зазначено детальний опис наданої правничої допомоги адвокатським об`єднанням клієнту, а саме:

- усна з вивченням документів консультація Клієнта щодо захисту його прав у справі № 553/476/23 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - кількість 1,5 години, вартість 1000,00 грн.;

- складання, оформлення, подання до Ленінського районного суду м. Полтави в інтересах Клієнта заяви про перегляд заочного рішення по справі К1 553/476/23 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» де» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - 8 годин, вартість 3000 грн.;

- складання, оформлення, подання' до гданського районного суду м. Полтави в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі № 553/476/23 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - 5 годин, вартістю 2000 грн.

Всього адвокатом витрачено 14,5 годин на надання клієнту професійної правничої допомоги, гонорар становить 6000,00 грн.

Акт складено Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича, претензій стосовно обсягу та якості надання допомоги сторони не мають.

Представник позивача надав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому просив зменшити до мінімально розумної суми, що підлягає компенсації відповідно до діючого законодавства, посилаючись на те, що сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до м малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу; не є доведеною, що була фактичною та неминучною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Аналогічна правова позиція викладене у Додатковій постанові Верховного суду від 16.03.2023 року в справі № 927/153/22.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність витрат на правову допомогу до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, змісту доводів представника позивача, наведених в обґрунтування неспівмірності витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн., ступеню складності судової справи, яка є малозначною та обсягу фактично виконаної адвокатом роботи з урахуванням критерію необхідності та неминучості вчинення відповідних дій, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на АТ КБ «Приватбанк» судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, в розмірі 4000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 142, 258-259, 263- 265, 279 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.03.2008 у розмірі 50086,29 грн. - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2023 року.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , юридична адреса: 01001 ,м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

Представник позивача - Дашко Володимир Миколайович, адреса: АДРЕСА_3, ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Калінін Сергій Костянтинович, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Головуючий: суддя Н.М. Грошова