У Х В А Л А

18 січня 2023 р.Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,

секретар Паук Н.В.,

розглянувши клопотання Державного унітарного підприємства міста Москви «Мосміськтранс» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Москви від 10.03.2021 р.,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа №127/31025/21 за клопотанням ДУП «Мосміськтранс» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Москви від 10.03.2021 р., яке мотивовано тим, що рішенням Арбітражного суду міста Москви від 10.03.2021 р. (справа №А40-207726/20-29-1934) стягнуто з ФОП ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 49840,00 руб. та 2000,00 руб. - судового збору. На підставі рішення було видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого не закінчився, стягнення заборгованості за виконавчим листом на території Російської Федерації не відбувалось. Просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Москви від 10.03.2021 р. (справа №А40-207726/20-29-1934) про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості.

В судове засідання учасники справи не з"явились, належним чином повідомлялись про день та час розгляду справи. (а.с. 122, 123, 126, 127)

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надіслало до Вінницького міського суду Вінницької області клопотання ДУП «Мосміськтранс» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Москви від 10.03.2021 р. (справа №А40-207726/20-29-1934) про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості.

Згідно ст. 462 ч. 1 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Порядок надання правової допомоги у цивільних справах між Україною та Російською Федерацією регламентує Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., яку ратифіковано із застереженнями Законом №240/94-ВР (240/94-ВР ) від 10.11.1994 р.

Обсяг правової допомоги визначено у ст. 6 Конвенції, відповідно до якої договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень у цивільних справах, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р. в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022 р. о 05-30 год. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2738-ІХ від 16.11.2022 р. воєнний стан в Україні продовжено з 21.11.2022 р. строком на 90 діб.

24.02.2022 р. Міністерство закордонних справ України опублікувало офіційну заяву щодо розриву дипломатичних відносин з Росією, крім консульських питань, пов`язаних із захистом полонених та українських політичних в`язнів, відповідно до ст. 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 р.

Згідно п. 1 п.п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 р. №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи.

11.03.2022 р. Вища рада правосуддя приєдналася до підписання спільної заяви правничої спільноти про зупинення виконання рішень на користь Російської Федерації з метою припинення агресії проти України.

В тексті заяви від 11.03.2022 р. зазначено, що в умовах загрози, що нависла над світом унаслідок акту агресії, до якого вдався режим Президента Російської Федерації Путіна, світова спільнота суддів, арбітрів і юристів загалом, які визнають цінність миру, верховенства права, демократії, поваги до прав людини,

спираючись на те, що Генеральна асамблея ООН прийняла 02.03.2022 р. резолюцію «Агресія проти України», якою засудила агресію Російської Федерації проти України як порушення ст. 2 (4) Статуту ООН, вимагаючи від Російської Федерації негайно припинити застосування сили проти України та утримуватися від незаконних погроз або застосування сили проти будь-якої держави - члена ООН, негайно, повністю і безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно визнаних кордонів, і вимагаючи від усіх сторін дозволити безпечний і безперешкодний проїзд до місць призначення за межі України та сприяти швидкому, безпечному й безперешкодному доступу до гуманітарної допомоги тим, хто її потребує в Україні, щоб захистити цивільне населення, включаючи гуманітарний персонал та осіб, які перебувають у вразливих ситуаціях, зокрема жінок, літніх людей, людей з інвалідністю, корінних народів, мігрантів і дітей, а також поважати права людини,

враховуючи те, що Російська Федерація не виконує резолюцію Генеральної асамблеї ООН від 02.03.2022 р., продовжує завдавати агресивних нападів на Україну, її мирне населення;

беручи до уваги те, що Європейський суд з прав людини, рішення якого є обов`язковими для Російської Федерації як держави-учасниці Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ухвалив 01.03.2022 р. рішення про застосування тимчасових заходів за заявою уряду України проти Росії стосовно масових порушень прав людини, скоєних російськими військовими під час агресії проти незалежної держави Україна та її цивільного населення, яким Суд вирішив, в інтересах сторін і належного розгляду справи, наказати уряду Росії утримуватися від військових нападів на цивільне населення і цивільні об`єкти, у тому числі житлові приміщення, транспортні засоби швидкої допомоги й інші цивільні об`єкти, що перебувають під спеціальною охороною, зокрема школи та лікарні, а також негайно забезпечити безпеку закладів медичної допомоги, їх особового складу й автомобілів швидкої допомоги на території, яка піддається нападу або облозі російських військ,

з огляду на те, що Російська Федерація не вжила жодних заходів на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 01.03.2022 р., чим порушила також установлений Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод принцип обов`язковості рішень Суду,

усвідомлюючи, що дії Російської Федерації із збройних атак і захоплення Чорнобильської та Запорізької атомних електростанцій поставили світ перед загрозою ядерної катастрофи,

зважаючи на те, що будь-які спроби мирного населення в Російській Федерації висловити незгоду з агресією проти України жорстоко придушуються, а органи влади Росії, серед іншого, ухвалюють рішення про встановлення відповідальності за мирні протести і прояви незгоди з агресивною політикою уряду, що свідчить про спроби російського уряду обмежити фундаментальні права і свободи людини,

зважаючи на те, що в цих умовах будь-яка підтримка Росії чи контрольованих нею організацій, компаній, фондів, банків, фінансових установ (далі контрольовані Росією особи), в тому числі кошти, інше майно та права, одержані або визнані судами, арбітражем чи іншими юрисдикційними органами на користь цих осіб, може бути використана на підтримку агресії проти України і світу незалежно від волі й задекларованої мети цих організацій,

усвідомлюючи, що визнання і виконання рішень судів, арбітражів та інших юрисдикційних органів, ухвалених на користь Росії чи контрольованих Росією осіб, становитиме потурання агресору, сприяння країні, яка не визнає обов`язковості судового рішення, а отже становитиме порушення міжнародного публічного порядку,

визнаючи, що заходи, до яких мають вдатися держави всього світу, продиктовані надзвичайними умовами і є наслідком свідомих дій Російської Федерації, тому вони не свідчать про відмову від міжнародних зобов`язань, які існують між державами стосовно визнання і виконання іноземних судових й арбітражних рішень, засад взаємності та інших засад, на яких ці рішення виконуються,

розуміючи, що необхідність дотримання принципів поваги до суверенітету держав, прав людини, верховенства права в усьому світі має вищу юридичну силу порівняно з окремими нормами процесуального законодавства й іншими нормами, якими керуються суди, арбітраж та інші юрисдикційні органи, оскільки ці норми повинні спиратися на означені принципи,

Одностайно вважають, що:

- рішення судів, арбітражів та інших юрисдикційних органів у будь- яких цивільних чи комерційних справах, ухвалені на користь Російської Федерації, її органів, компаній, банків, фондів, установ, у яких вона має істотну участь або інтерес, інших контрольованих Росією осіб (далі рішення на користь Росії), не можуть бути визнані та примусово виконані до остаточного припинення агресії Російської Федерації й усунення наслідків цієї агресії;

- виконання рішень на користь Росії, яке вже здійснюється, має бути зупинене;

заміна контрольованих Росією осіб як учасників судових, арбітражних, виконавчих та інших проваджень, на користь яких здійснюється виконання, на інших осіб унаслідок відступлення права вимоги або іншим способом не повинна допускатись, а провадження, у яких така заміна була допущена з початку агресії Росії проти України, мають бути зупинені;

- учасники проваджень, у яких запитано визнання і виконання рішень на користь Росії, мають добросовісно повідомити про це та зробити всі необхідні заяви для зупинення виконання. Водночас суди й інші компетентні органи мають повноваження exofficio вжити всіх необхідних заходів для зупинення виконання рішень на користь Росії;

- судді, адвокати, арбітри, інші учасники проваджень, на яких покладено обов`язок дотримуватися високих професійних та етичних стандартів у цих провадженнях, мають усвідомлювати свою відповідальність за збереження миру, утвердження верховенства права й недопущення сприяння збройній агресії в будь-якій формі.

Згідно ст. 468 ч. 1, ч. 2 п. 7 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України.

На підставі викладеного, враховуючи те, що Російська Федерація є державою агресором, веде проти України війну, не виконує рішення Європейського суду з прав людини від 01.03.2022 р., чим порушила встановлений Конвенцією про захист прав і основоположних свобод принцип обов`язковості рішень суду, дипломатичні відносини з Російською Федерацією розірвані, суд не може вирішувати питання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Москви від 10.03.2021 р. (справа №А40-207726/20-29-1934) про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості.

Керуючись ст.ст. 13, 77-79, 89, 259, 263-265, 462-469 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання Державного унітарного підприємства міста Москви «Мосміськтранс» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Москви від 10.03.2021 р. (справа №А40-207726/20-29-1934) про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повної ухвали до Вінницького апеляційного суду.

Повна ухвала виготовлена 23.01.2023 р.

Суддя О.О.Венгрин