БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1238/23
Провадження № 2/497/484/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретарів судового засідання - Деревенського І.Ю., Мунтянової В.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Болградської міської ради Одеської області, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим позовом (а.с.1-9), який згодом уточнив (а.с.118-128) не змінюючи предмет і підстави позову, та просить постановити рішення, яким:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Болградським РВ УМВС України Одеської області 25.11.1997 місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 право власності на:

-50% нежитлової будівлі - складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 як за власником майнового паю;

-50% нежитлової будівлі - складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в порядку набувальної давності.

Ухвалою суду від 12.06.2023року вищезазначена позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених в цій ухвалі (а.с.22).

20 липня 2023 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява (а.с.24-26), якою було частково усунуто недоліки зазначені в ухвалі, а саме сплачено судовий збір за витребування доказів з наданням оригіналу квитанцій. Також позивач в заяві зазначив, що звернувся до суб`єкта оціночної діяльності з метою виготовлення звіту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , втім до теперішнього часу звіт не виготовлений та висновок не отриманий, а тому сплатив мінімальну суму судового збору, яка необхідна для подання позовної заяви).

Ухвалою суду від 20.07.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 14:00 годину 24.08.2023 року (а.с.28), про що повідомлено сторони (а.с.29).

Протягом липня грудня 2023 року проводилися підготовчі дії в даній цивільній справі, були залучені треті особи як на стороні позивача, так і на стороні відповідача (а.с.78-79), позивач уточнив позовні вимоги в зв`язку зі зміною нумерації нежитлової будівлі, на яку заявлено вимоги про визнання права власності (а.с.118-128).

Ухвалою суду від 12.12.2023 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду на 09:00 годину 19.12.2023 року (а.с.147-148).

Судове засідання, призначене на 19.12.2023 року не відбулося, в зв`язку з неявкою сторін по справі, та протокольною ухвалою відкладено на 13:00 годину 27.12.2023 року.

В судовому засіданні 27.12.2023 року:

-позивач не прибув, причини неявки не повідомив. Представник позивача вважав за можливе розглядати справу за його участю;

- представник позивача підтримав доводи свого довірителя, та надав пояснення щодо позовних вимог. підтримав уточнені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Надав пояснення з підстав зазначених в позовній заяві. А саме, що під час розпаювання майна в СВК «Виноградівка позивач ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі рішення загальних зборів співвласників земельних і майнових паїв від 05.03.2004 року протокол №1, як співвласники майнових паїв на загальну суму 127400 гривень отримали майно: частину продовольчого складу на суму 25 000 гривень та будівлю Брудер на загальну суму 40 000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 діяв від імені усієї родини, яка володіла майновими правами, а саме:

- ОСОБА_3 363 гривень, що становило 0004 відсотки від загальної вартості майна пайового фонду підприємства станом на 01.04.2000 року - 8400000 гривень (майновий сертифікат серії ОБВ №1031);

- ОСОБА_10 13 154 гривень або 018 відсотків (майновий сертифікат ОБВ №1032), помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_11 - 8090 гривень, або 011 відсотків (майновий сертифікат ОБВ №714), померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_4 12240 гривень або 016 відсотків (майновий сертифікат ОБВ №375);

- ОСОБА_5 1150 гривень або 001 відсотка (майновий сертифікат ОБВ №570);

- ОСОБА_6 969 гривень (майновий сертифікат ОБВ №1273);

Загальна сума майнового паю, яка приходилася на родину позивача складала понад 35 966 гривень.

Між співвласниками майнових паїв після отримання майна: частини продовольчого складу та будівлі ОСОБА_12 була усна домовленість, за якою родина ОСОБА_13 в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримала частину продовольчого складу, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - отримали будівлю ОСОБА_12 .

На протязі всього цього тривалого часу позивач ОСОБА_1 користується всією будівлею складу, як частиною яку він отримав в результаті розпаювання, так і іншою частиною, яка йому не належить, однак з 2004 року позивач ОСОБА_1 відкрито, безперешкодно, безперервно і добросовісно користується.

Наразі виникло питання в оформлені права власності на цю будівлю складу, але в зв`язку з відсутністю ряду необхідних документів, а також в зв`язку з тим, що СВК «Виноградівка» ліквідовано, державний реєстратор не взмозі здійснити державну реєстрацію належного позивачу права власності.

Представник наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі;

- представник відповідача раніше надсилав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.33-34).

- третіми особами як на стороні позивача, так і третіми особами на стороні відповідача подано заяви, згідно яких у третіх сторін відсутні заперечення щодо позовних вимог позивача, а також просили судові засідання проводити у їх відсутність (а.с.87-105).

Вивчивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

На підставі рішення загальних зборів співвласників земельних і майнових паїв СВК «Виноградівка» від 05.03.2004 року (протокол № 1), було затверджено рішення комісії і виділено співвласникам майнових паїв в сумі 127 400.00 гривень: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на суму основних засобів 85600 гривень: склад - 50% на території продсклада на суму 25 000 гривень і будівлю Брудер на суму 40 000 гривень (а.с.11).

На підставі Акту прийому-передачі склад - 50% на території продсклада фактично було передано ОСОБА_1 в рахунок майнового пая з балансу СВК «Виноградівка» (а.с.12, 15).

Вказане також підтверджується накладною про фактичну передачу цієї нежитлової будівлі (а.с.13-14).

Також судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час розпаювання майна в СВК «Виноградівка спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі рішення загальних зборів співвласників земельних і майнових паїв від 05.03.2004 року протокол №1, як співвласники майнових паїв на загальну суму 127400 гривень отримали майно: частину продовольчого складу на суму 25000 гривень та будівлю Брудер на загальну суму 40 000 гривень (а.с.11, 15).

В процесі розпаювання, позивач ОСОБА_1 діяв від імені усієї своєї родини, яка володіла майновими правами, а саме:

ОСОБА_3 363 гривень, що становило 0004 відсотки від загальної вартості майна пайового фонду підприємства станом на 01.04.2000 року - 8400000 гривень (майновий сертифікат серії ОБВ №1031);

ОСОБА_10 13 154 гривень або 018 відсотків (майновий сертифікат ОБВ №1032), помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_11 - 8090 гривень, або 011 відсотків (майновий сертифікат ОБВ №714), померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_4 12240 гривень або 016 відсотків (майновий сертифікат ОБВ №375);

- ОСОБА_5 1150 гривень або 001 відсотка (майновий сертифікат ОБВ №570);

- ОСОБА_6 969 гривень (майновий сертифікат ОБВ №1273);

Загальна сума майнового паю, яка приходилася на родину позивача складала 35 966 гривень (а.с.66-72).

Між співвласниками майнових паїв після отримання майна: частини продовольчого складу та будівлі ОСОБА_12 була усна домовленість, за якою родина ОСОБА_13 а особі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримала частину продовольчого складу, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримали будівлю ОСОБА_12 .

Наявність зазначеної угоди було підтверджено письмовими заявами як третіх осіб на стороні позивача: - ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 (а.с.87-97), так і письмовими заявами третіх осіб на стороні відповідача: - ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , - ОСОБА_9 (а.с.98-105).

У подальшому на підставі рішення Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області зазначеній будівлі складу присвоєно адресу: АДРЕСА_3 , однак саме рішення в державному архіві Болградської районної військової адміністрації відсутнє. Втім, 08.09.2021 року староста с. Виноградівка Болградського району Одеської області ОСОБА_14 надала позивачу документ з назвою "Напрямок" для виготовлення технічного паспорту на нежитлове приміщення саме за цією адресою: АДРЕСА_3 (а.с.76).

Позивач ОСОБА_1 звернувся в КП «Болградське БТІ», де замовив і було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок, тобто склад за адресою: АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.16-20).

Згідно листа Болградської міської ради Одеської області від 31.07.2023 року за №310/02-40 слідує, що в 2021 році Виноградівська сільська рада Болградського району Одеської області була реорганізована шляхом приєднання до Болградської міської ради Одеської області, всі оригінали протоколів сесій та виконавчого комітету з рішеннями Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області передано до архіву Болградської державної військової адміністрації (а.с.31).

Наразі СВК «Виноградівка» припинило своє існування, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.129-135) та позивач позбавлений права зареєструвати своє майнове право на вказаний склад.

Реєстрація права власності на нерухоме майно за діючим законодавством здійснюється державними реєстраторам. Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Болградської районної державної адміністрації з метою реєстрації права власності на нежитлову будівлю: склад, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 на його ім`я.

Втім, державним реєстратором було відмовлено в реєстрації права власності у зв`язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам законодавства.

За час перебування справи в суді під час підготовчого розгляду, було з`ясовано про відсутність в рішенні 15 сесії V скликання Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області від 08 серпня 2007 року за №77 «Про присвоєння юридичних адрес об`єктам, що знаходяться на території сільської ради» інформації про присвоєння об`єкту нерухомості, якою я, ОСОБА_1 користуюся протягом тривалого часу адреси: АДРЕСА_3 .

В зв`язку з чим, дане питання було розглянуто повторно на підставі заяви позивача, та постановлено Наказ Відділом містобудування та архітектури, будівництва, житлово-комунального господарства та державного архітектурно-будівельного контролю Болградської міської ради Одеської області № 108 від 04.10.2023 року «Про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна», а саме: громадському будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (складу загальною площею 1687.7 кв.м.), розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , присвоєно адресу: АДРЕСА_4 (а.с.138-139).

Зазначене також підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.139).

Таким чином, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. N 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки ОСОБА_1 разом з членами своєї сім`ї, будучи членами СВК «Виноградівка» володіли майновими сертифікатами (а.с.66-71).

У відповідності до ст.20 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» в редакції від 29.06.2004 р. та ст. 19 Закону України «Про кооперацію», який діє на теперішній час, кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виробленої продукції, доходів, отриманих від її реалізації та виконання іншої, передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Позивачу передали майно, яке знаходилось у власності СВК «Виноградівка», але поставити відмітку про виділення майна в натурі на свідоцтві про право власності на майновий пай неможливо, так як на час отримання позивачем свідоцтва СВК «Виноградівка» вже було припинено.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року N 2114-ХІ1 «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року N 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року N 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі Порядок № 62), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників.

Зі змісту статей 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон № 2114-ХІІ) вбачається, що: майно КСП належить його членам на праві спільної часткової власності; пайовий фонд майна КСП складається з балансової вартості основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, а також коштів у грошовому виразі; майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Відповідно до статей 5, 8 Закону № 21 14-Х 11 право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена КСП є частиною майна цього підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (тобто володіння, користування, розпорядження).

Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов`язків членів КСП щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правочинність членів підприємств є похідною від правового статуту, завдань і функцій цих підприємств та правочинності останніх як юридичних осіб, то і право громадян вимагати виділення своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини членів КСП, зокрема щодо виділення-отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення, також мають ґрунтуватися на принципі рівності прав та обов`язків зазначених сторін. Це означає, що: праву члена КСП вимагати виділення майнового паю відповідає право цього КСП вирішувати питання щодо складу та структури майнового паю, способу і терміну його виділення; при здійсненні цих прав мають враховуватись інтереси обох сторін. Тобто законодавством передбачено дотримання прав та інтересів обох сторін у процесі виділення-отримання майнового паю і громадянами при їх виході з підприємства.

Спосіб забезпечення зазначених прав та інтересів членів КСП і підприємства встановлено ст.9 Закону № 2114-ХІІ, якою визначено черговість виділення громадянам майнового паю, а саме: натурою (будинки, споруди, техніка, готова продукція, худоба тощо), грішми або цінними паперами.

Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід із цих підприємств (у процесі реформування останніх) з майновими паями з метою створення на їх основі приватних підприємств, фермерських господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 р. № 1529/99. Як зазначено в п. «а» ст.1 цього Указу, його метою є створення на базі реформованих КСП приватних сільськогосподарських формувань, тому він одночасно передбачає як збереження, по можливості, цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх КСП на основі оренди земельних і майнових паїв, так і забезпечення реалізації права членів КСП, які виходять із цих підприємств, створювати приватні формування шляхом передачі їм окремих будівель, споруд, техніки, робочої та продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо.

З метою реалізації прав та інтересів КСП і членів цих підприємств у правовідносинах виділення-отримання майнового паю Міністерством сільського господарства і продовольства України та Інститутом аграрної економіки УААН у січні 1996 р. були розроблені Методичні рекомендації про порядок отримання майнового паю при виході із колективного сільськогосподарського підприємства його членів. Ці рекомендації не є нормативно-правовим актом у розумінні Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (з наступними змінами), але оскільки в них закладено аналогічні ст. 9 Закону N 2114-ХII та ст. 1 Указу Президента України від 3 грудня 1999 р. №1529/99 принципи і підходи щодо порядку та способу виділення майнового паю, то вони можуть застосовуватися підприємствами при затвердженні власних статутів і положень про паювання, а також судами - при вирішенні таких спорів.

Відповідно до п. 8 Порядку №62, який був чинним на момент отримання позивачем майнового сертифікату (тобто в травні 2001 року), кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів, зокрема, отримати свій майновий пай у натурі індивідуально і використовувати його на власний розсуд.

Відповідно до п. 9 цього Порядку № 62 виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником на підставі рішення зборів співвласників. Відповідно до п. 8 Порядку № 62 позивач, діючи від імені всієї родини ОСОБА_13 вирішив отримати свій майновий пай в натурі і використовувати його для задоволення потреб родини, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Відповідно до п. 15 Порядку № 62 виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство - правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Також, відповідно до п.51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015 року для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

Позивач має на руках майнові сертифікати усіх членів родини (а.с.66-71), оскільки свідоцтво не видавалося, втім відсутня відмітка підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СВК «Виноградівка було ліквідовано 21.02.2006 року (а.с.129-135), а тому у позивача відсутня можливість здійснити відповідну відмітку у наявних майнових сертифікатах для подання їх державному реєстратору для реєстрації свого права власності.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 253 від 11.04.2013 РОКУ, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 25.04.2013 року за № 673/23205, визнано такими, що втратили чинність накази, зокрема наказ Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств».

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-1V, із послідуючими змінами і доповненнями.

Проте, державний реєстратор відмовив у державній реєстрації прав та їх обтяжень на будівлю складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 за позивачем.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що через припинення діяльності СВК «Виноградівка» позивач не може зробити відмітку керівника даного підприємства у майнових сертифікатах членів його родини колективного сільськогосподарського підприємства, а отже і здійснити державну реєстрацію належного йому права власності, то суд приходить до висновку , що відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 392 ЦК України, ст. ст. 4, 5 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 8, 9 та 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 «Про затвердження порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», пунктів 4, 13 та 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину (або 50 %) нежитлової будівлю складу, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

Щодо іншої частині 50 % будівлі цього ж складу, суд встановив наступне.

Починаючи з 2004 року позивач ОСОБА_1 з часу передачі 50% складу за адресою: АДРЕСА_2 відкрито користується усією будівлею складу.

Зазначене підтверджується Актом Болградської міської ради Одеської області від 05.10.2023 року за №1764/02-12 згідно якого вбачається, що з 2004 року 1/2 частина складу за адресою: АДРЕСА_2 використовується ОСОБА_1 , як майно, отримане в результаті розпаювання, інша 1/2 частина складу відкрито добросовісно і безперервно використовується ним з 2004 року (а.с.140).

Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1 з липня 2004 року одноособово користується будівлею складу за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі і 50% складу, який не був йому переданий в порядку розпаювання. Тобто майже 18 років володіє цим складом відкрито і безперервно.

За цей час ніхто не намагався повернути склад, чи забрати його у ОСОБА_1 з користування.

Вказане свідчить, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на інші 50% будівлі складу за набувальною давністю.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9 Постанові від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив наступне:

«Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнішнього володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник (СВК «Виноградівка» - ліквідовано). У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови), тобто Болградська міська рада Одеської області.

Відповідач по справі Болградська міська рада Одеської області повністю визнав позовні вимоги позивача, та підтвердив, що позивач відкрито, добросовісно, безперервно користується чужим майном.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Щодо судових витрат:

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в мінімальному розмірі 1073.00 гривень (а.с.25).

Згідно звіту про незалежну оцінку 1/2 частини нежитлового приміщення складу, загальною площею 1687.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.38-53) ринкова вартість об`єкта оцінки становить 275 000.00 гривень. А відтак ринкова вартість всього складу 550 000.00 гривень. Тому при зверненні до суду позивач мав би сплатити судовий збір в розмірі 1% від ціни позову, тобто 5500.00 гривень, але не більше 5365.00 гривень.

Однак позивачем сплачено судовий збір в мінімальному розмірі 1073.00 гривень (а.с.25), тому з позивача підлягає стягненню на користь держави недоплачена сума судового збору в розмірі 4292.00 гривень з розрахунку: 5365.00 гривень 1073.00 гривень.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Болградської міської ради Одеської області, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Болградським РВ УМВС України Одеської області від 25.11.1997 місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 право власності на:

- 50% нежитлової будівлі - складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 як за власником майнового паю;

-50% нежитлової будівлі - складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 в порядку набувальної давності.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Болградським РВ УМВС України Одеської області 25.11.1997 місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 4292.00 гривень (чотири тисячі двісті дев`яносто дві гривні).

Реквізити для оплати судового збору:

отримувач коштів ГУК в Одеській області/м. Болград/22030101

код за

банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

код банку отримувача: 899998

рахунок отримувача: UA0015660

код класифікації доходів бюджету 22030101

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ______________ С.В.Кодінцева