РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2023

Справа № 522/14862/22

Провадження № 2/522/571/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Ярема Х.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором позики.

ВСТАНОВИВ:

03.11.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики № 1279687 від 28.02.2021 в розмірі 17 275,56 грн. (з яких 8 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 275,56 грн. сума заборгованості за відсотками).

01.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

24.02.2023 подано відзив на позов.

01.03.2023 в електронному вигляді та 06.03.2023 в письмовому вигляді надійшла відповідь на відзив.

Позов обґрунтовано тим, що 28.02.2021 ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 1279687. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору, позичальник підтвердила те, що вона ознайомилась на веб-сайті Товариства https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також підтвердила вивчення договору та Правил надання грошових коштів у Позику на умовах ануїтету, які розміщені на вказаному веб-сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки укладення цього договору. Правила надання грошових коштів у позиву ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають у загальному доступі та вказаному веб-сайті та є складовою договору позики.

На підставі Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором позики № 1279687 в сумі 17275,56 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9275,56 грн. - сума заборгованості за відсотками. Проінформувати про зазначене відступлення права вимоги зобов`язалося ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося на рахування штрафних санкцій, проте борг відповідачкою до цих пір не погашений.

ОСОБА_1 позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що вона не була проінформована про зміну кредитора у своєму зобов`язанні, яке виникло на підставі укладеного з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики №1279687. Посилається на те, що позивач не надав доказів існування заборгованості, а надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості є односторонніми арифметичними розрахунками, не є первинними бухгалтерськими документами, та не є належними доказами боргу відповідачки. Позивач не надає суду доказів того, що відповідачка під час укладення договору отримала Умови та правила надання банківських послуг, Пам`ятку клієнта і тарифи, щоб у сукупності свідчило про укладений між сторонами договір. Нарахування відсотків за кредитом безпідставне, оскільки в анкеті-заяві, яка підписана відповідачкою розмір та порядок сплати відсотків не зазначені, а витяг з Умов і правил надання банківських послуг, на підставі яких розраховані відсотки, не може розцінюватися як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Надані позивачем Умови обслуговування ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, а відтак відсутні докази того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії.

Судом встановлено наступні фактичні обставини.

ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ІК №146 від 20.10.2015 року. 19.11.2015 року ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» отримало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.

28.02.2021 між ОСОБА_1 (Позичальник) та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено Договір позики (ануїтет) №1279687 (далі - Договір), відповідно до умов якого Товариство зобов`язалося передати Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. на визначений строк, а Позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики згідно графіку платежів, або достроково.

Відповідно до умов договору (п.2) сума позики складає - 8 000 грн.; строк, на який надається позика - 64 дні; фіксована процентна ставка у день - 1,6%; знижена процентна ставка 1,60%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 406,00%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,7%; орієнтовна загальна вартість позики 13 695,16 грн.; графік платежів: 15.03.2021 - 3 423,79 грн., 31.03.2021 - 3 423,79 грн., 16.04.2021 - 3 423,79 грн., 02.05.2021 - 3 423,79 грн.

Відповідно до п.3. Договору, проценти за цим Договором нараховуються на залишок Позики згідно Графіку платежів, за кожний день користування Позикою, включаючи дати отримання та повернення.

Відповідно до п. 5 Договору, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України Про електронну комерцію Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Відповідно до п.4. Договору, Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що:

п.п. 4.1. Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

п.п.4.2. Позичальнику наданий Паспорт позики (ануїтету).

п.п. 4.3. Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у Позику на умовах ануїтету (надалі Правила»), розміщені за постанням https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі.

Відповідно до п.10. Договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 за яким ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно з витягом з реєстру боржників №3 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 1279687 в сумі 17275,56 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9275,56 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1279687 від 28.02.2021 за період з 16.08.2021 по 30.09.2022 станом на 30.09.2022 заборгованість складає 17 275,56 грн. (8 000 грн. - основнийф борг, 9 275,56 грн. - відсотки).

Висновки суду.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з ст.203 ЦК України умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом.

Згідно зі ст. 217 ЦК України, правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

Відповідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті першої Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Частиною третьою статті 1054 Цивільного кодексу України, зазначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Судом встановлено, що Договір позики № 1279687 від 28.02.2021 укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Договір було укладено згідно з ч.2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Умови договору та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на веб-сайті Товариства https://mycredit.ua/ru/.

Відповідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію», правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

28.02.2021 позичальником було підписано (акцептовано) оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору.

Отже, підписанням оферти одноразовим ідентифікатором позичальник засвідчив, що погоджується з усіма без виключення умовами оферти.

Таким чином, підписавши договір, позичальник підтвердив, що вивчив умови Договору та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, а їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому прийняв надані Товариством грошові кошти.

Суд приходить до висновку, що договір був укладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами Закону. При цьому, позивач через особистий кабінет на веб-сайті Товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики шляхом натискання кнопки «Згоден», після чого, було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було використано для підтвердження укладення договору. Договір містить персональні дані позивача, зокрема його ПІБ, номер картки платника податків, контактний номер телефону, які відповідають відомостям, які містяться в позовній заяві самого позивача. Таким чином, без використання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договір між позивачем та Товариством не був би укладений.

Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18.

Відтак суд вважає, що укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі позивача.

Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 ЦК України слід визнати, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави вважати вказаний договір позики недійсним в цілому або в частині.

Таким чином, з врахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив, а зміст договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує його законних прав та інтересів.

Щодо твердження про ненадання йому повної інформації про споживчий кредит суд зазначає, що відповідачу було надано паспорт позики тобто інформація, яка надається споживачу відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» із зазначенням: найменування та місцезнаходження кредитодавця; реквізити ліцензії та свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ; тип кредиту; сума кредиту; строк кредитування; мета отримання; спосіб надання кредиту; тип процентної ставки та порядок її обчислення; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Позичальникові повідомлялось про його право безкоштовно отримати копію проекту договору позики у письмовій чи електронній формі; право відмовитися від договору позики протягом 14 календарних днів у порядку та умовах, визначених умовами договору та Закону України «Про споживче кредитування»; право дострокового повернення позики без додаткової плати за дострокове повернення позики.

Щодо твердження про відсутність в оспорюваному договорі ціни та порядку сплати процентів, суд зазначає наступне.

Згідно з умовами договору позики № 1279687 від 28.02.2021 року, а саме п. 2 Договору орієнтовна загальна вартість позики за весь строк на який видано позику становить 13695,16 грн.; строк, на який надається позика - 64 дні; фіксована процентна ставка у день - 1,6%; знижена процентна ставка 1,60%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 406,00%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,7%; графік платежів: 15.03.2021 - 3 423,79 грн., 31.03.2021 - 3 423,79 грн., 16.04.2021 - 3 423,79 грн., 02.05.2021 - 3 423,79 грн.

Тобто, Товариство виконано усі вимоги, що визначені для надання споживчого кредиту у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, Товариством виконані всі вимоги щодо розкриття визначеної законодавством інформації шляхом доступного розміщення такої інформації на власному сайті https://mvcredit.ua. Крім того, позичальнику було надано пропозицію укласти договір (оферту) у вигляді інформації щодо договору з істотними умовами і реквізитами, що передбачені законодавством, для вивчення і прийняття позичальником рішення. Оферта містить в тому числі інформацію щодо строку позики, суми позики, загальної вартості позики, річної процентної ставки, розміру процентів за користування позикою та розміру процентів за користування простроченою позикою. Також до моменту укладення договору позичальнику надавалась можливість ознайомитись з Правилами. Таким чином, до підписання договору позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору у вигляді оферти, Правил та розміщення інформації на сайті Товариства.

Отже, суд робить висновок, що правомірність укладення договору позики № 1279687 від 28.02.2021 року знайшла своє підтвердження, факт укладення договору не оспорюється, як і отримана в кредит сума 8 000 грн., а підстави вважати необумовленими розмір відсотків та порядок їх нарахування/сплати не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до Реєстру боржників №3 від 16.08.2021 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 17 275,56 гри., з яких:

-8 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

-9 275,56 грн. - сума заборгованості за відсотками;

-0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно п.1.3. Договору факторингу з відповідними змінами внесеними Додатковою угодою №2 від 28.07.2021, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

В законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги.

Виходячи із ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор лише несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України).

За правововою позиціїєю Верховного Суду України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості. а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки Первісного позикодавця, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Отже не надання позивачем доказів щодо повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги первісним кредитором не спростовує необхідність погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Судом встановлено, що 28.02.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1279687, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 8 000 грн. на 64 дні зі сплатою процентів.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у повному обсязі виконало зобов`язання за договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти.

При цьому позивач посилається на те, що відповідач не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої визначений станом на дату укладення договору факторингу 14.06.2021 року у розмірі 17 275,56 грн., яка складається з: суми основного боргу - 8 000 грн. та суми нарахованих процентів 9 275,56 грн.

На підтвердження наявності заборгованості позивач надає її розрахунок станом на 30.09.2022, який відповідає тим сумам боргу, які визначені під час відступлення прав вимоги 14.06.2021.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що вона не погоджується з розрахунком, зокрема, з тих підстав, що відсутні належні докази виникнення цієї заборгованості.

При цьому будь-яких доказів на підтвердження фактів погашення нею заборгованості по Договору позики, відповідач не надає.

Також відповідачем не надано розрахунку, який спростовував би доводи позивача щодо суми боргу за договором позики.

Суд зазначає, що згідно з ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що відповідно до умов договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за договором позики ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило позивачеві право вимоги до позичальника ОСОБА_1 у сумі 17 275,56 грн. Відтак новий кредитор набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення саме цієї суми заборгованості.

Відповідач не спростувала належними доказами презумпцію правомірності переходу прав вимоги саме на вказану суму.

Новий кредитор нарахування штрафних санкцій боржникові після укладення договору факторингу не застосовував.

Щодо не надання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження заборгованості, то суд зазначає наступне.

Позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення коштів за укладеним з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договором позики, щодо якого виник спір, з тих причин, що не є первісним позикодавцем, а дані документи відповідно до п.35 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

У відповідності до умов Договору позики, кошти надавалися Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану власноруч Позичальником при укладанні договору. При укладенні Договору позики Позичальником власноручно зазначено реквізити платіжної картки НОМЕР_1 , на яку і було перераховано кошти.

Дійсно, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з зазначеною нормою Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Однак в даному випадку відповідач не посилається на реальне виконання нею кредитного договору, а лише заперечує загалом проти розміру заборгованості з точки зору її недоведеності.

В зв`язку з цим, враховуючи, що виписка з рахунку особи, яка відповідає вимогам законодавства та надана відповідно до вимог закону, є тим документом, який може бути лише одним з доказів, який суду необхідно оцінити при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку, враховуючи, відсутність обставин на які посилається відповідач як на докази реального виконання нею кредитного договору, належним та достатнім доказом існування заборгованості відповідача є сума боргу визначена в додатках до договору факторингу правомірність якого презюмується і не спростована.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не скористалась своїм правом на витребування зазначених нею первинних бухгалтерських документів від первісного кредитора на підтвердження тих обставин, якими вона обгрунтовувала свої заперечення.

Отже, враховуючи те, що відповідач була вільною в укладанні договору позики та була обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодилась, підписавши кредитні документи, та не спростувала визначений розмір заборгованості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору сплачена позивачем в розмірі 2 481 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська агенція з повернення боргів» (код ) заборгованість за договором позики 11279687 від 28.02.2021 в розмірі 17 275,56 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 2 481 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено 25.12.2023.

Суддя Ярема Х.С.