Справа № 536/1541/23
Провадження № 2/536/644/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Веремєєвої О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позов зокрема обґрунтовано тим, що він володіє будинком на праві власності, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним в будинку проживають та зареєстровані: дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також в будинку проживають без реєстрації: дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачем вказано, що останнім часом проживання разом з ОСОБА_2 в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач веде антигромадський спосіб життя, ніде не працює, часто влаштовує сварки та навіть бійки, псує майно, вимагає гроші на свої потреби. Зовсім не допомагає по господарству. Користується електрикою, газом, але відмовляється оплачувати комунальні послуги. Повністю проживає за рахунок його господарства.

Його дружині 13.03.2023 року та 24.04.2023 року довелося викликати поліцію аби захиститись від її нападів. Працівниками поліції по наслідках його заяви відносно ОСОБА_2 25.06.2023 винесений терміновий заборонний припис терміном на 10 діб.

З урахуванням вказаного, просив суд:

-виселити ОСОБА_2 з належного йому на праві приватної власності будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку сторін та свідків, дійшов наступного висновку.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № 5 видане на підставі рішення виконкому Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.06.1998 року за № 40.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 217 від 04.07.2023 року, у вказаному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи встановлено, що доньку позивача - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та її доньку - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , 14.03.2023 року знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 - за заявою власника.

Добровільно відповідач не погоджується виселитися з вказаного житлового будинку, суду пояснила, що майно позивача не псувала, допомагати по господарству не має можливості так як є інвалідом та отримує соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 2000 гривень на місяць.

Водночас вказувала, що у разі виселення, іншого місця проживання з донькою не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач по справі є донькою позивача та проживає у вказаному будинку з 1986 року по цей час, тобто набула право користування житловим приміщенням як член сім`ї у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбаченою ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Таке виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом із ним, систематично руйнують або псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, заходи запобігання і громадського вплив виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який є братом відповідачки вказав, що ОСОБА_2 не допомагає батькам по господарству та психологічно знущається з них. Також зазначив, що відповідачка пошкодила холодильник, бойлер та інші електроприлади.

Свідок ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідачки, підтвердила слова ОСОБА_4 та вказала, що ОСОБА_2 ніколи не сплачувала комунальні послуги, харчується та готує їжу окремо.

В обґрунтування достатності підстав для виселення ОСОБА_2 із житлового будинку, суду також надано:

-довідку начальника Кременчуцького РУП ВП № 2 ГУ НП в Полтавській області Шаптали Владислава № Т-127/115/109/01-2023 від 22.06.2023 року, згідно якої впродовж 2022-2023 року до органів поліції 2 рази з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 зверталася ОСОБА_6 у відношенні неї та ОСОБА_1 ;

-терміновий заборонний припис серія АА №298468 від 23.06.2023 року терміном на 10 діб, стосовно ОСОБА_2 стосовно постраждалої особи ОСОБА_4 .

Водночас, з листа № 08.03-08/57 від 11.07.2023 року Рокитненського старостинського округу, встановлено, що ОСОБА_2 була надана допомога з пошуку житла, яке можна винайняти але ОСОБА_2 , не змогла проживати там з неповнолітньою донькою, мотивуючи тим, що їй не можна працювати по господарству так як вона є інвалідом 2 групи по зору.

В подальшому фахівцями відділу охорони здоров`я, праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області запропоновано ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_7 кімната для проживання в Полтавському обласному центрі матері і дитини, проте сім`я ОСОБА_2 відмовилася від даної пропозиції.

Згідно довідки № 7111640 серії 12ААБ ОСОБА_2 є інвалідом по зору з дитинства, згідно висновку про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця, зорове навантаження, праця пов`язана з можливістю поранення очей, перегрівання.

Суд зазначає, що ч. 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 ст. 8 Конвенції, не здійснюється згідно із законом та не є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до пункту 98 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 № 653/1096/16-ц виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує загальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розгляді вказаної справи, суд звертає увагу на баланс інтересів сторін спору, а саме враховує, що при виселенні відповідачки на утриманні якої перебуває малолітня дитина та проживає разом із нею буде порушене право дитини гарантоване міжнародним та національним законодавством.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 є донькою позивача та проживає у вказаному житловому будинку понад 35 років, є інвалідом ІІ групи, з нею проживає та перебуває на її утриманні неповнолітня дитина та іншого житла у разі виселення вони не мають, суд доходить висновку, що виселення відповідачки порушуватиме її право на житло відповідно до ст. 8 Конвенції, адже задоволення позову фактично позбавить осіб єдиного житла.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 115, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 76, 82, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський