Справа № 306/1075/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, на рішення від 15 лютого 2023 року та додаткове рішення від 09 березня 2023 року Свалявського районного суду Закарпатської області, ухвалене головуючою суддею Ганчак Л.Ф., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Свалявської міської ради про визнання договору купівлі-продажу гаража дійсним та визнання права власності

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Свалявської міської ради про визнання договору купівлі-продажу гаража дійсним та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 11.05.2021 між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу гаражу. При укладенні вказаного договору відповідач не мала правовстановлюючих документів на гараж, а тому не бажала звертатись до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Позивачем в рахунок придбання майна по договору було сплачено відповідачу 800 доларів США. Натомість відповідач віддала ключі від гаража та винесла свої речі. ЇЇ чоловіком було проведено ремонтні роботи вказаного гаражу та витрачено 5 700 грн.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до поліції з вимогою, щоб позивач повернула гараж, зазначаючи, що такий було передано під тиском і заперечувала факт отримання грошових коштів.

Посилаючись на вимоги ст. 220 ЦК України, ОСОБА_2 просила суд визнати договір купівлі-продажу гаражу за адресою: АДРЕСА_1 - дійсним та визнати за нею право власності на вказаний гараж.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2023 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу гаражу площею 16,2кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гараж, площею 16,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Додатковим рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 березня 2023 року заяву адвоката Русина Ю.І. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги. Вважає, що дане рішення прийняте з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що спірний гараж є капітальною спорудою, а тому такий відноситься до нерухомого майна. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. З огляду на спірні правовідносини між сторонами, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосувати до них вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Крім того зазначає, що спірний гараж збудований самочинно, оскільки, дозвіл компетентних органів на його зведення відсутній. Також гараж знаходиться на земельній ділянці правовстановлюючі документи на яку відсутні як у позивача так і у відповідача.

Оскільки, оформлення права власності на самочинно збудоване майно належить до компетенції органів місцевого самоврядування, а тому, суд не може замінювати повноваження таких органів.

Щодо додаткового рішення, то зазначає, що до позовної заяви, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивачем не подався, а в тексті самої заяви лише вказано, що судові витрати складаються, в т.ч. з витрат на правову допомогу без зазначення їх розміру, що є самостійною підставою для відмови у їх відшкодуванні.

Крім того, до позовної заяви не додано Договору про надання правової допомоги, яким би визначався розмір гонорару узгодженого сторонами, детального опису наданої правової допомоги, акту виконаних робіт, квитанції про оплату гонорару чи інших доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Не додані такі і до заяви про ухвалення додаткового рішення. Крім того, стороною позивача до завершення судових дебатів не було зроблено заяву про долучення таких доказів після ухвалення судового рішення, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Заява про ухвалення судового рішення не відповідає вимогам ст. 183 ЦПК У країни та не була надіслана іншим учасникам справи.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг та залишити без змін рішення суду та додаткове рішення суду. Вказує, що судом надано оцінку доказам у справі та вірно застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 220 ЦК України, задовольнивши позовні вимоги.

Щодо додаткового рішення, то зазначає, що в матеріалах справі наявні докази понесених нею судових витрат про сплату судового збору та витрат на правову допомогу, а тому суд правильно вирішив питання про розподіл судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, відзову на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що такі підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході перегляду справи апеляційним судом встановлено, що за змістом розписок від 11.05.2021 які написані ОСОБА_1 , остання продала ОСОБА_2 гараж біля будинку АДРЕСА_1 за 800,00 доларів США, які отримала, а.с. 11, 12.

Згідно листа виконавчого комітету Свалявської міської ради від 02.12.2021 року за № 3007/02-10, питання з надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0045 га. для будівництва індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 , відкладено розглядом депутатами до владнання сторонами виниклих спорів між ними, а.с. 13.

КУП «Свалявське МБТІ» на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на гараж АДРЕСА_1 , площа забудови 20,3 м.кв., а.с. 6-9.

Згідно довідки КУП «Свалявське МБТІ» від 03.02.2022 р. за № 38, вартість гаража за адресою: АДРЕСА_1 , з процентним зносом 45% в цінах 2022 року становить 43 302,00 грн., а.с. 10.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу гаражу площею 16,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . На момент укладення договору було обумовлено істотні умови договору, а саме ціна продажу - 800 доларів США та передача майна. Щодо відсутності документів на даний гараж відповідач розуміла, що майно не зареєстроване за нею на праві власності чи користування, тому договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено. Договір уклали у вигляді розписки, де зазначено купівля-продаж гаражу та ціна договору - 800 доларів США.

Однак, апеляційний суд не погоджується у цілому з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А також, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частина перша статті 16 ЦК України.

Згідно вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

А здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, стаття 5 ЦПК України.

Та при цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи зміст ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється судом ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Разом з цим ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Та відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його відсутності (належного відповідача) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Із наведеного вище вбачається, що позивачем подано позов, вимоги якого стосуються визнання договору купівлі-продажу гаража дійсним та визнання права власності на такий за адресою АДРЕСА_1 . При цьому позовні вимоги обґрунтовуються тим, що продавець не маючи на такий правовстановлюючих документів не може звернутись до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу гаражу.

У ході судового розгляду, ОСОБА_3 пояснила колегії суддів, що у 1989 році було побудовано спірний гараж, який збудовано на земельній ділянці комунальної власності, власником якої являється Свалявська міська рада. Відповідних дозвільних документів на здійснення будівництва гаражу чи правовстановлюючого документу на такий не має. Гараж являється капітальною спорудою, яка пов`язана з земельною ділянкою.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Згідно приписів частин першої, третьої, четвертої та п`ятої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні норми чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до Свалявської міської ради як до належного органу місцевого самоврядування з метою вирішення питання по самочинному зведенню гаража та узаконення такого.

Та разом з цим саме Свалявська міська рада наділена повноваження відповідно до чинного законодавства вчиняти дії з надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; заперечувати проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці та на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній.

Однак, Свалявська міська рада у даній справі залучена у справі не у якості сторони процесу, а як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і це при тому, що саме міська рада вирішує усі питання, які пов`язані із самочинним будівництвом.

Проте, процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору є менш значимим у порівнянні з процесуальним статусом відповідача, процесуальні права якого більші, тим більше, що згідно частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. У статусі третьої особи Свалявська міська рада позбавлена можливості скористатись ширшими правами, якими наділено відповідача як сторону процесу.

Отже, без залучення сторони процесу, для якої таке рішення суду створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд першої інстанції позбавлений був можливості давати процесуальну оцінку предмету та підставам поданого позову, а тим більше, ухвалювати судове рішення по суті такого спору.

Без залучення Свалявської міської ради як належного співвідповідача у справі, на права та обов`язки якої впливатимуть висновки такого судового рішення, яка при цьому ж може бути залучена до участі в розгляді справи виключно за заявою позивача, суд першої інстанції вирішувати питання по суті спору не вправі був вирішувати за відсутності даного учасника.

На стадії апеляційного розгляду відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним та/або залучення сторони у статусі співвідповідача, та дана обставина є перешкодою для апеляційного суду щодо перевірки у повному об`ємі законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на характер правовідносин у цій справі, предмет спору та з`ясовані судом обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно вирішив спір по суті без залучення у справі належного співвідповідача.

Ураховуючи наведені обставин та вищенаведені норми права, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову внаслідок пред`явлення позовних вимог до не усіх належних відповідачів, які не можуть по окремості нести матеріально-правову відповідальність у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, та відповідно рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки підлягає скасуванню основне рішення з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, то зазначена обставина слугує підставою для скасування й додаткового рішення від 09.03.2023 року, яким було вирішено питання стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача.

Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 2.977,20 грн (а.с. 75), підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2023 року та Додаткове рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 березня 2023 року скасувати та постановити у даній справі постанову суду, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Свалявської міської ради про визнання договору купівлі-продажу гаража дійсним та визнання права власності, а також стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 2.977,20 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: