Справа № 761/4591/17
Провадження № 2/761/45/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

представника відповідача: Пиріг О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

09.02.2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір поруки №65/19/13-КL/Р-1 від 19.03.2013 року, укладений ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 з моменту укладення.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивачу не було відомо про існування вказаного договору, про нього він дізнався після відкриття 21.08.2015 року Лисичанським міським судом Луганської області провадження у справі №415/3182/15 за позовом Банку до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як зазначає позивач, оскаржуваний договір поруки містить підпис який не схожий на підпис позивача, тому він має ознаки недійсності.

14.04.2017 року до суду надійшли заперечення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на заявлені вимоги в яких відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник, в межах справи №415/3182/16 ОСОБА_1 подав зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим та зазначає, що дійсно такий договір поруки був укладений. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи за адресою, зазначеною в позовній заяві. В той же час, за весь час слухання справи судом, позивач справою не цікавиться.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні так як вони не обгрунтовані належними та допустимими доказами.

На підставі положень статті 223 ЦПК України, враховуючи тривалість перебування справи в провадженні суду, суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Поручитель) був укладений Договір поруки №65/19/13-КL/Р-1 за умовами якого Поручитель зобов`язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ТОВ «Східно-Українська металургійна компанія» зобов`язань за кредитним договором №65/19/13-КL від 19.03.2013 року та повернення кредиту в сумі 5 500 000,00 доларів США не пізніше 18.03.2014 року.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами.

Крім того, договорами від 08.04.2013 року, 10.04.2013 року, 18.03.2014 року та 26.12.2014 року вносились зміни до договору поруки.

При зверненні до суду з позовом, позивач зазначав, що підпис на оскаржуваному договорі не схожий на його підпис.

Також з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 21.08.2015 року (справа №415/3182/15) відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

За клопотанням представника позивача, Шевченківський районний суд м.Києва ухвалою суду від 10.08.2017 року зупинив провадження у даній справі на час проведення почеркознавчої експертизи по справі № 415/3182/15-ц за позовом ПАТ «Златобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки № 65/19/13-KL/P-1 від 19.03.2013 року, призначеної ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 01.06.2017 року.

За період з 01.06.2017 року по травень 2023 року експертиза у справі №415/3182/15-ц не була проведена.

Ухвалою суду від 16.05.2023 року було відновлено провадження у справі.

В той же час, представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що за такий тривалий проміжок часу ОСОБА_1 не вчинив будь-яких дій для можливості проведення експертизи, експертиза не проведена.

Зазначене підтверджується листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №6161/6649-4-23/07 від 05.05.2023 року.

В судовому засіданні представник відповідача повідомила, що на даний час провадження у справі №415/3182/15 не завершене.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до положень статті 554 ЦК Україниза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.2 ст.216 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він не підписував оскаржуваний договір, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 77-81, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 січня 2024 року

Суддя: Н.Г. Притула