441/1538/22 2/441/122/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2023 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Чорненької Я.В.

позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 27.10.2022 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком на АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.08.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюбинським А.В., за реєстровим №735, на праві приватної власності належить означений будинок, що на час купівлі 17.08.2022 будинку в ньому був й надалі залишається зареєстрованим ОСОБА_2 , який в такому фактично не проживає, однак самостійно знятись з реєстрації не має змоги, інше. Просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 23.12.2022 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_1 в суді вимоги підтримав, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком на АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що реєстрація відповідача у будинку, обмежує його права як власника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився, у клопотанні від 19.01.2023 позов визнав, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 27).

Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із пояснень позивача в суді, із копії договору купівлі-продажу, посвідченого 17.08.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюбинським А.В., за реєстровим №735, Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №307605975 убачається, що ОСОБА_1 з 17.08.2022 на праві приватної власності належить житловий будинок на АДРЕСА_1 (а.с. 5-11).

Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Городоцької міської ради Львівської області №1376 від 18.10.2022, відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 22.12.2022, в житловому будинку на АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим в т.ч. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15, 23).

Позивач ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком на АДРЕСА_1 мотивуючи тим, що відповідач у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, виїхав за кордон, а тому самостійно знятись з реєстрації в означеному будинку не може.

Згідно статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власник відповідно до положень ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованим в належному з серпня 2022 року ОСОБА_1 , на праві приватної власності, житловому будинку, що на АДРЕСА_1 (а.с. 15, 23).

Між тим, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 у вищеозначеному будинку, без поважних причин, не проживає понад один рік, у матеріалах справи немає, судом не здобуто.

Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суди не мають права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи (Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19).

Відтак, саме по собі визнання позову відповідачем, не може слугувати підставою для визання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком на АДРЕСА_1 , з підстав передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Більше того, як убачається із змісту заяви від 27.10.2022, із пояснень ОСОБА_3 в суді, спір між сторонами відсутній, ОСОБА_2 не відмовляється знятись з реєстрації в будинку на АДРЕСА_1 в позасудовому порядку, однак у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, самостійно з`явитися до Центру надання адміністративних послуг, не бажає.

З огляду на наведене, а також враховуючи, що доказів на підтвердження відсутності ОСОБА_2 в будинку на АДРЕСА_1 понад один рік, без поважних причин, матеріали справи не містять, підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом - будинком, що на АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд не убачає.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 89, 209, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 319, ч. 2 ст. 405 ЦК України, -

в и р і ш и в :

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.02.2023.

С у д д я Малахова-Онуфер А.М.