Справа № 639/6694/23
Провадження № 2/629/1350/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченко О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

встановив:

Позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Одночасно з позовною заявою подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом своїх прав.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суддя вважає, що зазначене клопотання слід залишити без руху з наступних підстав:

Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 13.11.2019 року. Отже, останнім днем звернення до суду було 13.11.2022.

Позовна заява подана 15.11.2023 до Жовтневого районного суду м.Харкова, яка за підсудністю була направлена до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, тобто поза межами встановленого законом строку позовної давності.

В обґрунтування пропущеного строку звернення до суду позивач посилається на введення на території України воєнного стану з 24.02.2022 та зазначає, що відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.

Надаючи правову оцінку вказаному клопотанню позивача, суддя зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.1ст.127ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Отже, єдиною умовою поновлення пропущеного процесуального строку, в тому числі і строку на звернення до суду, є визнання причин пропуску такого строку поважними. При цьому, поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Суд зазначає, що правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду не знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 р. у справі № 826/10808/18.

Загальновідомо, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України був продовжений до 14 лютого 2024 року.

Разом з тим, сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

У постанові від 11.08.2022 року по справі №199/8478/21, Верховний Суд зазначив, що запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

Проте, у вказаному клопотанні позивачем не наведено жодних обставин та не долучено жодного доказу на підтвердження таких обставин, які об`єктивно перешкоджали або унеможливлювали реалізацію ним права на звернення до суду за захистом в установлений законом строк, тобто до 13.11.2022 року.

Крім того, при вирішенні питання щодо наявності підстав для поновлення пропущеного процесуального строку слід враховувати тривалість такого пропуску.

Однак, позивачем не зазначено, яким чином запровадження воєнного стану за наявності засобів поштового та електронного зв`язку, об`єктивно перешкоджало у реалізації його права на звернення до суду протягом тривалого періоду, що склав один рік (з 13.11.2022р. до 15.11.2023р.)

Суддя зауважує, що норми ЦПК України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного процесуального строку.

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення відповідного процесуального строку, згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. 175,177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення клопотання без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважаю, що клопотання про поновлення пропущеного строку підлягає залишенню без руху та позивачу слід надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.127, ч. 2 ст.185, 260-261 ЦПК України,-

ухвалив:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом своїх прав у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність протягом десяти днів з моменту отримання ухвали виправити недоліки заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Олександр ТКАЧЕНКО