ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/360/17 Номер провадження 22-ц/814/251/23Головуючий у 1-й інстанції Мельникова І.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.

представника позивача - адвоката Батюка А.Г.,

представника відповідача - адвоката Шесточенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого в подальшому збільшив, та остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 547 516,76 грн, витрати на здійснення звіту про встановлення вартості матеріального збитку в розмірі 500 грн та судовий збір у сумі 8 220,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.07.2015 о 17 год 52 хв на нерегульованому перехресті вул. Леніна - вул. Ак. Ляпунова у м. Харків водій автомобіля Сузукі, ДНЗ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Надати дорогу», продовжив рух, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Форд, р.н ДНЗ НОМЕР_2 , який належить АТ «Ощадбанк», під керування водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та мав перевагу в русі.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Розмір матеріальної шкоди складає 547 516,76 грн, яку вони і прохали стягнути з відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року позовні вимоги задоволено:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України" в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» матеріальну шкоду у розмірі 547 516,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати в сумі 8 720,25 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, вказував, що рішення місцевого суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що місцевим судом не взято до уваги, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПАТ «Страхова група ТАС». Судом не було встановлено ступінь вини водіїв у дорожньо-транспортній пригоді.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» прохали рішення місцевого суду залишити без змін.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом установлено, що 06.07.2015 о 17 год 52 хв на нерегульованому перехресті вул. Леніна - вул. Ак. Ляпунова у м. Харків водій автомобіля Сузукі, р.н. ДНЗ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Надати дорогу», продовжив рух, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Форд, р.н ДНЗ НОМЕР_2 , який належить АТ «Ощадбанк», та був під керування водія ОСОБА_2 .

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили 28.10.2016, провадження у справі № 638/12469/15-ц про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 6 т. 1).

Згідно з висновком, затвердженим заступником начальника УДАЇ УМВС України Харківській області, ОСОБА_1 06.07.2015 о 17 год 52 хв на нерегульованому перехресті вул. Леніна - вул. Ак. Ляпунова у м. Харкові на автомобілі Сузукі Гранд Вітара, р.н. ДНЗ НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Надати дорогу», продовжив рух, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілем Форд Транзит, р.н. ДНЗ НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та мав перевагу у русі (а.с. 8 т. 1).

Висновком судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи 11272/1112 від 28.01.2016, яка виконана Харківським науково-дослідним інституті судових експертиз ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса, встановлено: «дії водія автомобіля Сузукі Гранд Вітара ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 16.11. та п. 33. п/п 2.1. ПДР і знаходились в причинному зв 'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 9-13 т. 1).

Висновком додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 5512 від 30.08.2016, яка виконана Харківським науково-дослідним інститутом судових експерт; ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса, встановлено, що «дії водія автомобіля ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 16.11. та п. 33 п/п 2.1 ПДР та знаходились причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди» (а.с. 14-18 т. 1).

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що про доведеність факту, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 .

Внаслідок вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, автомобіль АТ «Ощадбанк» були спричинені значні матеріальні ушкодження, які потребують ремонтно-відновлювальних робіт. Згідно з висновком експерта ХНДІСЕ ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса №10049 від 29.01.2020 вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП 06.07.2015 автомобіля «Форд транзіт 350», ДНЗ НОМЕР_2 , 2013 р.в., з урахуванням оригіналів запасних частин, складає 547 516,76 грн.

Крім того, за здійснення висновку № 1221/1 по визначенню вартості матеріальної шкоди від 21.12.2016 AT «Ощадбанк» було сплачено суму в розмірі 500 гривень, що підтверджується Договором на надання послуг з оцінки колісних транспортних засобів № 229/16 від 15.12.2016, актом прийому-передачі робіт з незалежної оцінки від 21.12.2016 та платіжним дорученням № 172104310 від 23.12.016.

Також, місцевим судом зазначено, що при зверненні до суду позивачем за подачу позовної заяви було сплачено і документально підтверджено судові витрати у розмірі 8 220,25 грн.

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про страхування відповідальності власників ТЗ порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (згідно із абзацом першим пункту 20.1 статті 20 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Місцевий суд вірно встановив обставини справи в частині факту дорожньо-транспортної пригоди та вини відповідача ОСОБА_1 у її скоєнні.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, згідно із частинами першою, другою та третьою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду справи відповідачем у справі не надано жодного доказу, який би доводив факт винуватості водія автомобіля Форд Транзит, р.н. ДНЗ НОМЕР_2 2, ОСОБА_2 , у даному ДТП.

В зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині висновків місцевого суду не спростували.

Щодо доводів скаржника про наявність полісу цивільно-правової відповідальності та можливості позивача отримати страхове відшкодування від страховика.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ 4637034 від 15.04.2015 (а.с. 91-24 т. 1).

У відповідності з листом страхової компанії АТ «СК «ТАС» від 30.01.2017, 06.07.2015 АТ «Ощадбанк» зверталося до страхової компанії із повідомленням про ДТП. (справа № 04445/42/2015/53 від 09.07.2015). (а.с. 91 т. 1)

Заяву про виплату було подано 24.10.2016, поза межами річного строку, передбаченого ст. 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому у виплаті було відмовлено. (а.с. 91 т.1)

Розмір страхового відшкодування, яке повинен виплатити страховик, становить 75 000 грн. (а.с. 160-162 т. 2)

03 жовтня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 753/5293/16-ц дійшла висновку, що відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 556/752/18 (провадження № 61-11532св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності».

Враховуючи встановлені у справі обставини, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта в частині можливості позивача отримати страхове відшкодування від страховика (АТ «СГ «ТАС») є обґрунтованими.

Позивач у справі, диспозитивно розпорядившись своїми правами, не вчинив необхідних дій для пред`явлення до страховика вимог про стягнення 75 000 страхового відшкодування.

Заперечення позивача у справі, що в разі відмови у здійснені страхової виплати, потерпілий має право стягнути вказану суму із винної особи, та посилання на правову позицію Великї Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц, в даному випадку, є необґрунтованим.

Навпаки, з п. 57 постанови вбачається, що Велика Палата дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Щодо розміру відшкодування

З матеріалів справи вбачається, що місцевий суд під час розгляду справи належним чином виконав свій процесуальний обов`язок щодо сприяння сторонам у реалізації ними своїх прав та здійсненні обов`язків, щодо з`ясування дійсних обставин справи, в тому числі, і розміру заподіяної ДТП шкоди.

Згідно з висновком експерта ХНДІСЕ ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса №10049 від 29.01.2020 вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП 06.07.2015 автомобіля «Форд транзіт 350», ДНЗ НОМЕР_2 , 2013 р.в., з урахуванням оригіналів запасних частин, складає 547 516,76 грн.

Відповідач ОСОБА_1 належними доказами у справі вартість заподіяного позивачу збитку в даній ДТП не спростував.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору місцевим судом не було враховано розмір страхової виплати - 75 000 грн згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ 4637034 від 15.04.2015, яку відповідач у справі, як страхувальник, сплачувати за встановлених обставин справи, не зобов`язаний, а позивач, як потерпілий, позовних вимог до страхової компанії (АТ «СГ «ТАС»), як страховика, не заявляв.

У зв`язку з цим, розмір заподіяної шкоди підлягає зменшенню на вказану суму (547 516,76 - 75 000 = 472 516,76 грн).

Решта доводів апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовує.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи те, що під час розгляду справи місцевим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, рішення у справі підлягає зміні, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» суму матеріальної шкоди з 547 516,76 грн до 472 516,76 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розподіл судового збору, сплаченого позивачем за подачу позову до суду, та витрат, пов`язаних із розглядом справи, що у загальній сумі становлять 8 720,25 грн, слід здійснити пропорційно розміру задоволених позовних вимог в силу положень ст. 141 ЦПК України, зменшивши (на 14%) суму стягнутих з відповідача на користь позивача судових витрат з 8 720,25 грн до 7 449 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року - змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» матеріальну шкоду з 547 516,76 грн до 472 516,76 грн, та стягнуті судові витрати з 8 720,25 грн до 7 449 грн.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко