Справа № 2-315/2011 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/2904/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Суди В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 Карпової О.В.,

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» Пилипенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду із заявою про заміну сторони позивача (стягувача у виконавчому листі) у справі №2-315/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування заяви покликається на те, що 22.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 81 800,00 доларів США строком до 23 жовтня 2023 року. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 19 липня 2011 року у справі № 2-315/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 844771,23 грн. заборгованості, 850 грн. державного мита та 120 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стверджує, що на підставі договору факторинг № 1 від 12 грудня 2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», набуло право вимоги до позичальників за поручителів за кредитним договором № від 22 жовтня 2007 року. Зазначає, що заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір, можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії судового розгляду, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили. З наведених підстав просить замінити сторону позивача (стягувача у виконавчому листі) у справі № 2-315/2011 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2023 року в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони позивача (стягувача у виконавчому листі) у справі №2-315/2011 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою, ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що необхідною умовою для заміни сторони виконавчого провадження є перебування виконавчого документа на виконанні, а заява про заміну стягувача у виконавчому листі може бути подана до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа. Зазначає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, внаслідок чого до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказує, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що сам факт правонаступництва в матеріальних відносинах без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації права особи на виконання, а відмова у заміні сторони у виконавчому листі її правонаступником призводить о порушення принципу обов`язковості судового рішення. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» Пилипенка С.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони, суд першої інстанції виходив з того, що заяву подано через 12 років після набрання рішенням суду законної сили, а заміна сторони протягом необмеженого строку, зокрема, не в межах виконавчого провадження або після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання порушує принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 19 липня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 22 жовтня 2007 року в сумі 844771,23 грн., а також 850 грн. державного мита та 120 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, за умовами якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» перейшло право вимоги за кредитними договорами, визначеними в додатку № 1 до цього договору одночасно зі всіма правами за всіма договорами забезпечення.

Відповідно до виписки з додатку №1до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» набуло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 22 жовтня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас, відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Тобто, вищенаведеними нормами права передбачено заміну сторони її правонаступником у виконавчому провадженні або у виконавчому листі (до відкриття такого виконавчого провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця суд замінює таку сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Статтею 517 ЦК України передбачено, що укладаючи правочин про заміну кредитора у зобов`язанні первісний кредитор у зобов`язанні, повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) сформувала правовий висновок, згідно з яким заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Враховуючи висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21), колегія суддів вважає, що правонаступник стягувача може звернутися до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження в межах строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то, подаючи заяву про заміну стягувача у виконавчому листі, такий правонаступник має одночасно подати заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, обґрунтовуючи поважність причин цього. У разі відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заява про заміну стягувача у виконавчому листі на правонаступника задоволенню не підлягає, оскільки в цьому випадку така заміна носить виключно формальний характер, не сприяє реалізації завдань цивільного судочинства та не відповідає принципу ефективності, оскільки не дає можливості виконати рішення суду без звернення до суду для вжиття додаткових заходів. Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони стягувача протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі № 5/128, від 21 серпня 2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

З наявної в матеріалах справи відповіді Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адвокатський запит, наданої листом від 15 листопада 2023 року № 25.10-10/16152, відомо, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень 05 листопада 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-315 від 01 серпня 2011 року, виданого Перемишлянським районним судом Львівської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредиторської заборгованості в сумі 844771,23 грн. відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

15 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання дублікату виконавчого листа № 2-315 від 23 вересня 2013 року, виданого Перемишлянським районним судом Львівської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» кредиторської заборгованості в сумі 844771,23 грн. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

В матеріалах справи відсутня інформація щодо повторного пред`явлення дублікату виконавчого листа № 2-315 від 23 вересня 2013 року, виданого Перемишлянським районним судом Львівської області, до виконання.

Крім того, звертаючись із заявою про заміну сторони позивача (стягувача у виконавчому листі) у справі № 2-315/2011, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не надало виконавчий лист чи його дублікат, в якому просить замінити стягувача.

Разом з тим, строк пред`явлення дублікату виконавчого листа № 2-315 від 23 вересня 2013 року, виданого Перемишлянським районним судом Львівської області, до виконання минув 15 червня 2016 року, а із заявою про заміну сторони у виконавчому листі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося 09 жовтня 2023 року, тобто з моменту закінчення строку пред`явлення дублікату виконавчого листа до виконання минуло більше 7 років.

Однак, звертаючись із заявою про заміну сторони у виконавчому листі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не зверталося до суду з клопотанням про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, доказів звернення заявника до суду із заявою про поновлення строків на пред`явлення виконавчого документа до виконання, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі у справі №2-315/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21.12.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк