Справа № 127/8951/22
Провадження № 22-ц/801/342/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 рокуСправа № 127/8951/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),.

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О. А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу №127/8951/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Борисюк І. Е.,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що 19 листопада 2019 року сторони зареєстрували шлюб.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що з липня 2021 року шлюбні відносини фактично припинились, а спільне життя та збереження сім`ї є неможливим.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд:

- розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3229;

- стягнути понесені нею судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 листопада 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3229.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 02 лютого 2023 року о 10:40 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд формально поставився до розгляду справи, не вжив достатніх заходів для примирення подружжя та дійшов передчасного висновку про розірвання шлюбу, що суперечить інтересам сім`ї.

На апеляційну скаргу позивачем подано відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як необгрунтовану та безпідставну.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату з посиланням на проходження ним служби в поліції у Київській області та перебування на казарменному режимі, однак колегія суддів вважає на необхідне у задоволенні заяви відмовити та визнати за неповажну причину неявки відповідача в судове засідання, оскільки зазначені у заяві обставини неможливості прийняти участь у розгляді справи належними доказами не підтверджені, і до того ж відповідач вправі був прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, але відповідне клопотання ним не було заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 19 листопада 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, актовий запис № 3229, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 19 листопада 2019 року (а. с. 4).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08 травня 2021 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а. с. 9).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною першою статті 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною другою статті 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Однак, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінки» у ч. 1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , пред`являючи вимогу про розірвання шлюбу, обґрунтувала її небажанням збереження шлюбу та зазначила, що спільне життя з відповідачем не складається через непорозуміння, сварки та розбіжності поглядів. Стосунки перестали базуватися на засадах взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, унаслідок чого зникли всі ознаки повноцінної сім`ї.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції вірно застосував положення статей 110 та 112 СК України, врахувавши той факт, що на час звернення до суду з позовом та на час ухвалення судового рішення позивачка відповідно наполягала та не відмовилась від вимог щодо розірвання шлюбу, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доводів позовної заяви та заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про не вжиття судом першої інстанції достатніх заходів спрямованих на примирення подружжя не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч. 7 статті 240 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що судом вживались заходи щодо примирення подружжя, однак примирення не відбулось. При цьому строк на примирення подружжю було визначено максимальний шість місяців.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок, що:

«примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішенні питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства, суд застосовує положення статті 51 Конституції України та статті 24 СК України, які закріплюють вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.

Відтак, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд має враховувати, що надання такого строку на примирення буде суперечити положенням статті 51 Конституції України та статті 24 СК України.

Отже, надання строку на примирення є виключно правом суду, а не обов`язком.

Крім того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач подав суду клопотання про надання строку на примирення, мотивуючи його тим, що судом першої інстанції не було надано додаткового строку для примирення із позивачкою.

Розглядаючи клопотання скаржника про надання строку для примирення колегія суддів, з`ясувавши обставини справи, незгоду позивачки на примирення, також не вбачає доцільності в наданні сторонам строку на примирення, оскільки сімейні стосунки сторін є припиненими, а позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що справа в провадженні суду першої інстанції перебувала з травня 2022 року і з цього часу сторони мали можливість досягти примирення, однак шлюбні стосунки сторін не відновились.

При апеляційному перегляді встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися та сторони не дійшли згоди щодо примирення. Відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї, однак таким правом не скористався.

Суд зазначає, що виключно бажання відповідача зберегти шлюб не може бути підставою для відмови у його розірванні.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, свої доводи зводить до тверджень стосовно того, що шлюб може бути збережений, однак належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним реальних заходів щодо налагодження із позивачкою сімейних відносин не надав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський