Справа № 606/1047/22 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2023 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд

Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчук В.В.

за участі секретаря судового засідання Зіньковській Н.Д.

представника позивача ОСОБА_1 адвокат Твердохліба В.Д.

представника АТ «Державний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного Управління АТ «Ощадбанк» Данилевич А.Б.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" про захист прав споживачів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства "Державний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" про захист прав споживачів, в якому просить визнати недійсним умови кредитного договору № 44 від 17.03.2008 року укладеного відповідачем АТ « Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», з позивачем ОСОБА_1 , жителем АДРЕСА_1 , з часу його укладення, мотивуючи тим, що кредитний договір №44 від 17 березня 2008 року укладений між ним та відповідачем, є несправедливим з часу ного укладення. Разом з тим, за вказаним несправедливим кредитним договором, відповідач АТ «Ощадбанк» проводить стягнення коштів з нього валюти- доларів США, на підставі цього ж кредитного договору №44 від 17 березня 2008 року, впродовж більше як одинадцять років, що суперечить ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів» . При цьому відповідач зловживає правами монополії на пропозицію надання кредиту, як державна установа діє з ознаками корупції, явного кримінального правопорушення. Відповідач порушує Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону №3161-ІУ від 01.12.2005 року, з послідуючими змінами та доповненнями №111591 -IX від 30.06.2021 року, в частині статті 18 щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, в зв`язку з чим просить визнати недійсним кредитний договір № 44 від 17.03.2008 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Твердохліб В.Д. просив задоволити позов з мотивів викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" адвокат Данилевич А.Б. просила відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві на позов.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У 2008 році позивач ОСОБА_1 , володіючи необхідним обсягом цивільної право- та дієздатності, звернувся в АТ «Ощадбанк» саме з наміром отримати кредит, у зв`язку із чим ним був поданий повний пакет документів (паспортні дані, ідентиф.код, довідку про доходи та інше) завіренні власноручним підписом.

Тобто, всі дії позивач ОСОБА_1 були спрямовані на отримання кредиту в банку.

Належними доказами є документи, в яких зафіксований зміст правочину, а саме підписана заявка на отримання готівки при видачі готівки з каси банку та Кредитний договір № 44 від 17.03.2008р.

Крім того, підписання вищезазначених документів цілком відповідає ст. 213 ЦК України щодо встановлення мети правочину, намірам сторін, змісту попередніх переговорів.

Згідно ст. 203 ЦК України при вчинені правочину необхідним є дотримання наступних вимог, а саме: необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення, письмова форма, бажання настання певних юридичних наслідків.

17 березня 2008 року відповідач відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та позивач ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 44, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 60 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 16 березня 2013 року.

Таким чином, сторони шляхом укладення двосторонньої угоди погодили між собою умови щодо надання кредиту та наступного його повернення.

Для забезпечення виконання кредитного договору № 44 від 17.03.2008 року між відповідачем та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 19.03.2008 року відповідно до якого в іпотеку відповідачу передано нерухоме майно, а саме:

- домоволодіння загальною площею 118,4 кв.м., житлова площа 55,4 кв.м., знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , номер за РПНВ: 22478368;

- земельна ділянка площею 0,1000 га., надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 030030392;

- земельна ділянка площею 0,0057 га., для ведення особистого селянського господарства, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 030030393, шляхом його реалізації на прилюдних торгах.

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань, відповідач звернувся із позовною заявою до Теребовлянського районного суду Тернопільської області про стягнення заборгованості з позичальника шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2011 року у справі № 2-301/11, стягнуто із ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення № 10019/020 філії-Тернопільське обласне правління ПАТ «Державний ощадний банк України» борг за кредитним договором № 44 від 17 березня 2008 року у сумі: 60 014,63 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 479 510,89 грн.) з них: заборгованість за кредитом 51 000,00 доларів США (407 484,90 грн.); проценти за кредитом 7 314,63 доларів США (58 443,16 грн.); пеню за несвоєчасну сплату кредиту 1 500,00 дол. США (11 984,85 грн.); пеню за несвоєчасну сплату відсотків 200,00 дол. США (1 597,98 грн.) шляхом звернення стягнення на майно належне ОСОБА_2 та передане останньою, згідно іпотечного договору від 19 березня 2008 року в іпотеку банку нерухоме майно. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення № 10019/20 філії-Тернопільське обласне правління ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

30 грудня 2011 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області видано виконавчі листи на виконання рішення суду від 16 грудня 2011 року у справі № 2-301/11.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2012 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відстрочку (розстрочку) виконання рішення Теребовлянського районного суду від 16 грудня 2011 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про відстрочку (розстрочку) виконання рішення Теребовлянського районного суду від 16 грудня 2011 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити. Розстрочити виконання рішення Теребовлянського районного суду від 16 грудня 2011 року в наступному порядку: з 05.03.2012 року по 05.03.2013 року рівними частинами кожного місяця по 200,00 дол. США; з 05.02.2013 року по 05.03.2014 року рівними частинами кожного місяця по 250,00 дол. США; з 05.03.2014 року по 05.03.2015 року рівними частинами кожного місяця по 300,00 дол. США; до 01 червня 2015 року сплатити залишок заборгованості у сумі 50 714,63 дол. США.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року надано розстрочку у виконанні рішення Теребовлянського районного суду Тернопільського області від 16 грудня 2011 року по цивільній справі № 2-301/11 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення № 10019/20 філії Тернопільське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» борг за кредитним договором № 44 від 17 березня 2008 року у сумі: 60 014,63 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 479 510,89 грн.) з них: заборгованість за кредитом 51 000,00 дол. США (407 484,90 грн.); проценти за кредитом- 7 314,63 дол. США (58 443,16 грн.); пеню за несвоєчасну сплату кредиту 1 500,00 дол. США (11 984,85 грн.); пеню за несвоєчасну сплату відсотків 200 дол. США (1 597,98 грн.), з 01.10. 2015 року по 01.10. 2016 року рівними частинами щомісячно по 150,00 дол. США; з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року рівними частинами щомісяця по 170,00 дол. США; з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року рівними частинами щомісячно по 200,00 дол. США; з 01.10.2018 року по 01.10.2019 року рівними частинами щомісячно по 250,00 дол. США; з 01.10.2019 року по 01.10.2020 року рівними частинами щомісяця по 300,00 дол. США; до 01.03.2021 року сплатити весь залишок несплаченої заборгованості.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 визнався борг та сплачувались кошти на погашення кредитної заборгованості, які були стягнуті саме з останнього за рішенням суд, та саме ОСОБА_1 звертався до суду про стягнення з нього коштів у вигляді періодичних платежів.

Однак, позивачем ОСОБА_1 до 01.03.2021 року заборгованість не погашена, останній платіж він здійснив 29.10.2020 в розмірі 300 дол. США.

26.02.2021 року представником відповідача АТ «Ощадбанк» подано до Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження.

02.03.2021 року головним державним виконавцем Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) П`ятковським В.І винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64682938.

18.06.2021 року відповідачем подана позовна заява до Теребовлянського районного суду Тернопільської області про стягнення із позивача ОСОБА_1 38 503,52 дол. США залишкової суми бору.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 06.06.2022 року у справі №66/1285/21 позовні вимоги банку задоволено в повному обсязі стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість в сумі 38 503,52 дол. США. Вказане рішення суду набрало законної сили.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись, на те, що відлповідач не виконав вимоги закону, а саме вважає, що умови договору є несправедливими, із-за «встановлення жостких обов`язків, а надання послуги щодо видачі кредиту обумовлено лише власним розсудом виконавця, а також вважає, що надання кредиту під 13% річних є несправедливими.

Дане твердження позивача є безпідставним та не обґрунтованим, оскільки відповідач уклав договір з ОСОБА_1 , який надав необхідні документи для отримання кредиту та підписав відповідний договір.

При укладанні кредитного договору з позивачем сторони погодили всі передбачені законом умови кредитування, а саме: строк на який отримано кредит, процентну ставку, розмір кредиту, порядок розрахунків по кредиту тощо, і всі дії ОСОБА_1 , були спрямовані на отримання кредиту в банку, тобто був поданий повний пакет документів (паспортні дані, ідентифікаційний код, довідку про доходи і ін.) завірені власним підписом, а твердження позивача, щодо порушення істотних умов договору укладених з ОСОБА_1 не відповідає дійсності.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За положеннями частини пятої статті 11, та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентнгої ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобовязані в кредитному договорі надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Спірним кредитним договором передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом банк використав процентну ставку, в розмірі 13% річних.

У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись процентна ставка, в розмірі 13 % річних. При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором процентної ставки.

Таким чином, положення кредитного договору про встановлення процентної ставки, яка складається з розміру 13% річних, не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідавчем було дотримано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним вимогам Кредитний договір не суперечить, відповідачем процентна ставка не збільшувалась.

Крім того, після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

Аналогічні правові позиції міститяться в Постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі №6-511цс15 та від 02.12.2015 у справі №6-1341цс15.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 627, 628 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Визнання правочину, укладеного в письмовій формі, недійсним у відповідності до постанови пленуму №9 від 06.11.2009р. ВСУ України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» може бути тоді, коли це прямо передбачено законом, зокрема ст. ст. 547, 1055 ЦК України.

Отже, позивач ОСОБА_1 в добровільному порядку укладав кредитний договір і протягом його дії не заявляв жодних претензій з приводу його недійсності в повному обсязі отримав кредитні кошти, враховуючи відсутність порушення відповідачем прав та інтересів позивача ОСОБА_1 наданням кредиту за кредитним договором, звернення з даними позовними вимогами свідчить лише про небажання позивачем, виконувати взяті на себе договірні зобов`язання визначенні умовами договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При укладенні спірного Кредитного договору, відповідача не порушував прав позивача ОСОБА_1 , адже запитувані ним в банку кошти в іноземній валюті в обумовлених Кредитним договором сумах позивач отримав.

Відповідно до ст. ст. 524 та 533 ЦК України передбачено право сторін за грошовими зобов`язаннями визначати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього ж Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно із ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених Законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Тобто, діючим законодавством уповноваженим банкам на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями надано право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

ПАТ «Державний ощадний банк України» на момент видачі кредиту діяв на підставі ліцензії НБУ №148 від 16.01.2002р. та дозволу №148-2 від 29.04.2002, і мав право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Тому, не заслуговують на увагу в даному випадку посилання позивача ОСОБА_1 на норми Закону України «Про захист прав споживачів», які на його думку були порушені відповідачем, оскільки останні не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Проте, позивачем ОСОБА_1 не було доведено належними та достатніми доказами порушення відповідачем вимог чинного законодавства України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд не вбачає обставин, передбачених ст.203 ЦК України та іншими нормативними актами України, які б слугували підставами для визнання Кредитного договору недійсними.

Суд вважає, що будь-яких підстав щодо визнання недійсним кредитного договору немає, так як сторони дійшли згоди щодо всіх їх істотних умов, які протягом тривалого часу виконувалися позивачем у валюті кредиту, що свідчить про визнання ним свого обов`язку.

Таким чином у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" про захист прав споживачів слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 258, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Теребовлянський районний суд.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи, що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом п`яти днів.

Головуючий В.В.Малярчук