Справа № 496/178/22
Провадження № 2/496/303/23
22 листопада 2023 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Гончаренко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 195 869,59 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Свої вимоги мотивує тим, що АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали Угоду про надання кредиту №500842386, відповідно до умов якої, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит. Згідно умов Договору, ОСОБА_1 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. У порушення умов Договору, останній свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 22.12.2021 року виникла заборгованість в розмірі 195 896,59 грн., а саме: за кредитом - 156 692,89 грн.; по відсотках - 39 176,70 грн. Відповідно до умов Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримки сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення Кредиту за Договором. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов`язання, стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але до позовної заяви долучила клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.
Судом встановлено, 09.11.2020 року ОСОБА_1 , шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання кредиту № 500842386 (далі-Оферта), запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ОСОБА_1 та Банком.
В оферті зазначені наступні умови споживчого кредиту: тип кредиту - «кредит готівкою»; сума кредиту - 156 692,89 грн.; процентна ставка, % річних - 23.00%, тип ставки - фіксована; сума кредиту - 84 міс.
Пунктом 2 Оферти визначено, що дата повернення кредиту 10.11.2027 року. Для повернення заборгованості за Угодою ОСОБА_1 пропонував використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Банку.
У Оферті зазначено, що строк для Акцепту Банку: 30 робочих днів з моменту отримання Банком Оферти. Угода набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту на укладання угоди та надання споживчого кредиту, відповідно до умов Угоди та Договору.
В Оферті міститься відмітка про те, що підпис позичальника на цього Договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування, та про те, що Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500842386 від 09.11.2020 року отримав у дату складання цієї Оферти.
Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 500842386 від 09.11.2020 року є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Підпис ОСОБА_1 у вказаному документі відсутній.
ОСОБА_1 був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, про що свідчить його підпис у ньому.
Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Альфа-Банк» за Договором № 500842386 від 09.11.2020 року, станом на 22.12.2021 року, становить 195 869, 59, з яких: заборгованість за кредитом - 156 692, 89 грн. та заборгованість по відсотках - 39 176, 70 грн.
З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 , оформленого на ОСОБА_1 , виданої за період з 09.11.2020 року по 22.12.2021 року, вбачається що АТ «Альфа-Банк» 10.11.2020 року на вказаний рахунок зарахувало грошові кошти у сумі 156 692, 89 грн.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч.1, ч.3 ст. 509 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
В обґрунтування існування між сторонами кредитних правовідносин,наявності заборгованості та у заявленому розмірі, представник позивача надала до суду, зокрема, оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500842386, розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 .
Так, наявна в матеріалах справи Оферта містить лише пропозицію ОСОБА_1 укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, проте не містить даних про розмір наданих кредитних коштів, процентної ставки та відомостей про те, що ОСОБА_1 отримав платіжну картку, строк дії цієї картки, її номер та відкриття на його ім`я поточного рахунку.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. (ч.ч. 1 ст. 642 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Тобто оферта, за своїм змістом є лише пропозицією однієї сторони про намір укласти договір з другою стороною, після якої другою стороною необхідно прийняти таку пропозицію (акцептувати). В результаті таких послідовних дій, договір можна вважати укладеним.
Натомість, представником позивача вказано, що шляхом укладання оферти, під яким розуміється договір, було надано кредит ОСОБА_1 , що суперечить процедурі укладання такого договору, не відповідає нормам Цивільного кодексу України та не може породжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони. З Оферти неможливо встановити згоду двох сторін щодо істотних умов договору.
В Оферті зазначено, що строк для Акцепту Банку: 30 робочих днів з моменту отримання Банком Оферти. Угода набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту на укладання угоди та надання споживчого кредиту, відповідно до умов Угоди та Договору.
Водночас, матеріали справи не містять Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500842386 від 09.11.2020 року, посилання на яку міститься в Оферті. Відсутність вказаного доказу спростовує ту обставину, що АТ «Альфа-Банк» була прийнята пропозиція ОСОБА_1 укласти Угоду про надання споживчого кредиту, та як наслідок, відсутні підстави вважати, що угода набувала чинності.
Разом з цим, в Оферті міститься відмітка про те, що Угода про надання споживчого кредиту є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ОСОБА_1 та Банком.
Проте, у справі відсутній Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, що укладений між ОСОБА_1 та Банком, тому суд позбавлений можливості встановити існування між сторонами договору кредитних зобов`язань та перевірити, чи були погоджені усі істотні умови кредитування.
Крім того, в Оферті від 09.11.2020 року вказано, що невід`ємною частиною Договору є Тарифи, проте у справі вони також відсутні.
Тож, дослідивши докази, на які посилається представник позивача в обґрунтування позовних вимог, судом встановлено, що єдиним доказом наявності між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 кредитних правовідносин є Оферта № 500842386 від 09.11.2020 року, однак суд зауважує, що вона за своїм змістом є лише пропозицією відповідача укласти договір з другою стороною (АТ «Альфа-Банк»), проте не є документом, який свідчить про фактичне укладання кредитного договору.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі-Положення).
Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.
Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.
Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53).
Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.
Розрахунок заборгованості, на який посилається представник позивача, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані представником позивача в позовній заяві, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належним доказом існування боргу.
Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти ОСОБА_1 .
Оглянувши надану виписку з особового рахунку відповідача, видану за період з 09.11.2020 року по 22.12.2021 року, суд встановив, що в ній містяться лише відомості про зарахування 10.11.2020 року на рахунок останнього грошових коштів у сумі 156 692,89 грн.
Однак, вказана виписка надана у досить стислому вигляді, в ній відсутні відомості про рух коштів по рахунку, користування ОСОБА_1 грошовими коштами, повернення використаного кредиту останнім, та дійсний розмір заборгованості.
Крім того, відповідно до п. 2 Оферти датою повернення кредиту є 10.11.2027 року та з паспорту споживчого кредиту вбачається, що тип кредиту - споживчий кредит.
Отже, в даному випадку, правовідносини регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Викладеними положеннями Закону встановлюється обов`язок Банку надати позичальнику можливість добровільно усунути порушення умов договору, та тільки у разі невиконання вимоги Банку останній набуває право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, строк сплати кредиту, на дату звернення позивача до суду, не настав, докази направлення вимоги Банку щодо усунення порушення умов договору ОСОБА_1 відсутні, в позові не зазначено, чи звертався Банк до відповідача з такою вимогою.
Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду, фактично не надавши відповідачу можливості самостійно усунути допущені порушення умов договору.
Разом з цим, представник позивача зазначила, що відповідно до умов Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримки сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення Кредиту за Договором.
При цьому, Договір, який надає позивачу право достроково вимагати виконання зобов`язання з повернення Кредиту, в матеріалах справи відсутній, тому вказані доводи представника позивача нічим не підтверджені.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, з вищенаведених підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 509, 629, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 29.12.2023 року.
Суддя М.Л. Пасечник