Номер провадження 2/754/1434/23 Справа №754/8353/22
04 січня 2023 року м.Київ
Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Київський міський центр зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
Позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення кошті.
Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.02.2021 ОСОБА_1 звернулася із заявою про надання статусу безробітного та про призначення допомоги по безробіттю до Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості. 12.02.2021 року відповідачу надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 12.02.2021 по 06.02.2022 як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. Наказом Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості від 13.04.2021 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію як безробітного у зв`язку із поданням безробітним особисто письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного або відмови від послуги. Крім того, позивачем було виявлено порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітної в період отримання допомоги по безробіттю, а саме перебування у трудових відносинах з Маріупольським міжнародним відділом Управління поліції охорони в Донецькій області. Деснянською районною філією Київського міського центру зайнятості 10.09.2021 року видано наказ про прийняття рішення щодо повернення з ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення 3329,33грн. З метою досудового врегулювання спору Деснянська районна філії Київського міського центру зайнятості звернулася до відповідача із листом - повідомленням з пропозицією повернення в добровільному порядку безпідставно отриманих коштів, на сьогодні кошти не були повернуті. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму 3329,33грн та судові витрати.
22.09.2022 Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
23.09.2022 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї.
Однак, повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу по справі в матеріалах справи відсутнє.
12.10.2022 суд повторно повідомляє відповідача про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін для надання можливість надати пояснення та докази щодо справи.
Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву.
Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Станом на 04.01.2023 закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.
12.02.2021 ОСОБА_1 звернулася із заявою про надання статусу безробітного та про призначення допомоги по безробіттю до Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості.
12.02.2021 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 12.02.2021 по 06.02.2022 як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.
13.04.2021 наказом № НТ210413 Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію як безробітного у зв`язку із поданням безробітним особисто письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного або відмови від послуги.
При здійсненні обміну інформацією з Пенсійним Фондом України позивачем було виявлено порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітної в період отримання допомоги по безробіттю, а саме перебування у трудових відносинах з Маріупольським міжнародним відділом Управління поліції охорони в Донецькій області.
30.08.2021 Маріупольським міським центром зайнятості складено Акт розслідування випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 659, згідно висновків якого встановлено, що: «гр. ОСОБА_1 прийнятий на роботу охоронцем взводу охорони фізичних осіб роти фізичної безпеки Маріупольського МВПО з 02.04.2021».
Таким чином суд приходить до висновку що відповідач ОСОБА_1 перебуваючи на обліку як безробітний вчасно не повідомив Деснянську районну філію Київського міського центру зайнятості про працевлаштування в Маріупольському МВПО з 02.04.2021, відтак не належав до числа безробітних осіб та не мав підстав на отримання допомоги по безробіттю.
10.09.2021 Деснянською районною філією Київського міського центру зайнятості видано наказ № НТ210910 про прийняття рішення щодо повернення з ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення. Згідно довідки-розрахунку від 07.09.2021 № 417 розмір нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 3329,33грн.
13.09.2021 з метою досудового врегулювання спору Деснянська районна філія Київського міського центру зайнятості звернулася до відповідача із листом - повідомленням № 262.5-4781/21 з пропозицією повернення в добровільному порядку безпідставно отриманих коштів, однак кошти в добровільному порядку не повернуті.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», регламентує, що страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками.
Згідно із статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Згідно із ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Частина 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону.
Відповідно до сформованої правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові № 753/9858/17-ц від 12.04.2018, визначено, що задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що особа, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості та отримуючи допомогу по безробіттю, у порушення вищевказаних вимог закону не подав своєчасно відомості про його трудові відносини, що є підставою для стягнення з нього виплаченої за вищевказаний період допомоги по безробіттю.
Аналіз наведених норм закону та статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» свідчить, що надміру сплачені, безпідставно нараховані суми допомоги по безробіттю можуть бути утримані за умови зловживань з боку заявника або умисного подання недостовірних даних.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги, що відповідач в період перебування на обліку в Київському міському центрі зайнятості, також перебував у відносинах цивільно-правового характеру з Маріупольським МВПО, а тому не мав права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2481,00грн.
Керуючись Конституцією України, Законом України «Про зайнятість населення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого Постановою КМУ від 19.09.2018 року №792, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов Київський міський центр зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти в розмірі 3 329,33грн (три тисячі триста двадцять дев`ять гривень 33 крпійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості витрати на сплату судового збору у розмірі 2481,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Київський міський центр зайнятості», , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Жилянська буд. 47-Б

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 04.01.2023.

Суддя В.В. Бабко