Номер провадження: 22-ц/813/5895/23
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ілянди Оксани Іванівни, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року, постановленого під головуванням судді Федчишеної Т.Ю., повний текст рішення складений 27 березня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю Страхова група «Оберіг» (далі ТзДВ СГ «Оберіг») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09.03.2021 року, внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкодження отримав автомобіль Volkswagen Passаt, державний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу Hyundai Veloster, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована ТзДВ СГ «Оберіг» згідно з полісом обов`язкового страхування 200251438, умовами якого встановлено франшизу у розмірі 2 500 грн.

Відповідно до звіту № 1103/21 з оцінки вартості матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Volkswagen Passаt, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль позивача визнано фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту визначено у сумі 337 065,87 грн., тоді як його вартість на момент ДТП у неушкодженому стані становить 204 017 грн.

ОСОБА_1 03.04.2021 року звернувся до ТзДВ СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши примірник звіту № 1103/21, та просив сплатити йому 124 367,54 грн., що становить різницю між ринковою вартістю його автомобіля на момент ДТП та ринковою вартістю автомобіля після ДТП у пошкодженому стані. 09.07.2021 року ТзДВ СГ «Оберіг» було перераховано на банківський рахунок позивача 59 374 грн.

З відповіді, наданої НБУ за результатами розгляду скарги позивача, останній дізнався, що ТзДВ СГ «Оберіг» визначило розмір відшкодування на підставі звіту ФОП ОСОБА_3 про оцінку вартості матеріального збитку № 80619 від 25.08.2021 року та звіту ФОП ОСОБА_4 про ймовірну вартість транспортного засобу в пошкодженому стані від 29.07.2021 року № 80619-2 від 29.07.2021 року, підготовленими на замовлення страховика.

Також зазначав, що занизивши вартість автомобіля позивача до ДТП та завищивши вартість його у пошкодженому стані, страховик тим самим штучно зменшив розмір страхового відшкодування та всупереч встановленій процедурі здійснив неузгоджену виплату, чим порушив права та інтереси позивача, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з ТзДВ СГ «Оберіг» на свою користь різницю між вартістю його транспортного засобу до та після ДТП, визначену звітом № 1103/21, що становить 65 020, 54 грн.

Також позивач просив стягнути з ОСОБА_2 франшизу у розмірі 2 500 грн., що передбачена умовами договору про обов`язкове страхування, яку останній у добровільному порядку не сплатив. Також вважав, що з відповідача підлягають стягненню витрати на загальну суму 6 489,82 грн., які складаються з: вартості проведення огляду автомобіля в умовах СТО та дефектування на загальну суму 2 561 грн.; вартості складення звіту про оцінку № 1103/21, що склала 3 506 грн.; вартості поліграфічних послуг з виготовлення додаткової копії звіту № 1103/21 для страховика на загальну суму 168 грн. та вартості поштових відправлень позивача на адресу НБУ та МТСБУ на загальну суму 254,82 грн.

Крім того позивач зазначав, що внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2 та подальших подій, які були наслідками протиправної поведінки винуватця ДТП, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 50 000 грн.

11 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відмову від позову, в якій просив прийняти відмову від позовних вимог до ТзДВ СГ «Оберіг» про стягнення 65020 грн. 54 коп. страхового відшкодування та закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ТзДВ СГ «Оберіг».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року прийнята відмова ОСОБА_1 від позову до ТзДВ СГ «Оберіг». Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ТзДВ СГ «Оберіг» закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500 грн. франшизи та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Ілянда О.І., представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт посилається на помилковість висновків суду про відмову у стягненні з відповідача понесених позивачем, зокрема, витрат, що складаються з вартості проведення огляду автомобіля в умовах СТО та дефектування на загальну суму 2 561 грн. та вартості складення звіту про оцінку № 1103/21, що склала 3 506 грн. (з урахуванням комісії банку).

Також апелянт вважає помилковими висновки суду про те, що не підлягають стягненню з відповідача витрати за оплату позивачем послуг копіювання та друку документів, послуг Укрпошти.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Приміч Д.В., представник ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню за невідповідністю доводів апеляційної скарги обставинам справи.

Відповідно до протоколу розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 27 квітня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Пузановій Л.В. (а.с. 204).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Ілянди О.І., представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року (а.с. 218-219).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 16 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Цюрі Т.В., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Пузанової Л.В., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 224).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 05 липня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Цюрі Т.В. зі складом колегії суддів (а.с. 226).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року справа прийнята до провадження (а.с. 227).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження (а.с. 230).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_5 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 247).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 248).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою адвоката Ілянди О.І., представника ОСОБА_1 прийнята до провадження, яка була призначена до розгляду без повідомлення учасників у порядку письмового провадження (а.с. 249).

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 09.03.2021 року о 10 год. 15 хв. у м. Одесі по вул. Привокзальна площа, 2, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Hyundai Veloster д.н.з. НОМЕР_2 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.3. та здійснив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги 8.4.(г) Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року у справі 522/4912/21 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_1 є власником автомобіля Volkswagen Passаt, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди як водія транспортного засобу Hyundai Veloster, державний номер НОМЕР_2 , на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», була забезпечена за Полісом ОСЦПВВНТЗ № 200251438, виданим ТзДВ «СГ «Оберіг». Франшиза 2 500 грн.

03.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши примірник звіту № 1103/21 від 01.04.2021 року.

Відповідно до Звіту № 1103/21 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, підготовленого незалежним оцінювачем ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту автомобіля визначено у розмірі 337 065,87 грн., ринкова вартість на дату пошкодження у неушкодженому стані становить 204 017 грн.

Страховиком сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 59 347,50 грн. (за вирахуванням франшизи). Розмір страхового відшкодування страховиком визначено на підставі звіту ФОП ОСОБА_3 про оцінку вартості матеріального збитку № 80619 від 25.08.2021 та звіту ФОП ОСОБА_4 про ймовірну вартість транспортного засобу в пошкодженому стані від 29.07.2021 року № 80619-2 від 29.07.2021 року.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 34.1., 34.2., 34.3., 34.4. ст. 34 цього Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок протиправної поведінки винуватця ДТП йому заподіяно збитки, та з посиланням на ст. 22 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь, зокрема, витрати, понесені позивачем на загальну суму 6 489, 82 грн. та які складаються з: вартості проведення огляду автомобіля в умовах СТО та дефектування на загальну суму 2 561 грн.; вартості складення звіту про оцінку № 1103/21, що склала 3 506 грн.; вартості поліграфічних послуг з виготовлення додаткової копії звіту № 1103/21 для страховика на загальну суму 168 грн.; вартості поштових відправлень позивача на адресу НБУ та МТСБУ на загальну суму 254, 82 грн.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним правилом збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов`язане з утиском інтересів особи як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Обов`язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов`язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

За змістом наведених законодавчих положень відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки.

Судом встановлено, що позивачем понесені, зокрема, витрати, що складаються з вартості проведення огляду автомобіля в умовах СТО та дефектування на загальну суму 2 561 грн. та вартості складення звіту про оцінку № 1103/21, що склала 3 506 грн. (з урахуванням комісії банку), які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, проте такі витрати не є такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки ці витрати були понесені позивачем для визначення розміру шкоди з метою отримання страхового відшкодування від страховика винної особи.

Крім того, оплата позивачем послуг копіювання та друку документів, послуг Укрпошти не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, оскільки стосуються оплати послуг установ та організацій, що надають певні послуги, правом використовувати або не використовувати які особа користується вільно і на власний розсуд та не є такими, що викликані неправомірними діями відповідача.

Висновки суду про те, що позов ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягає відповідає вимогам закону, на підставі вищевикладених обставинах справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача франшизи у розмірі 2 500 грн., судом зазначено наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

За приписами п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення франшизи з ОСОБА_2 на користь позивача в розмірі 2 500 грн. підлягають задоволенню, оскільки вказані висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., завданої позивачу внаслідок ДТП, судом зазначено наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди заявлено позивачем у сумі 50 000 грн, яка полягає у тому, що внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, він змушений докладати значних зусиль для організації свого життя, адже відсутність транспортного засобу у сім`ї завдає значного дискомфорту, позивач втратив можливість нормально працювати та позбавлений свого автомобіля, не встигав виконувати необхідний обсяг роботи, що призвело до матеріальних втрат та фінансових труднощів у родині. Позивач стверджує, що внаслідок пошкодження автомобіля він отримав шок, який змінився тривалим стресом, роздратуванням, хвилюваннями та постійним нервовим напруженням.

Суд надав належну оцінку поясненням свідка ОСОБА_7 , яка є дружиною позивача та яка була допитана у судовому засіданні, надавши пояснення, що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав істотних душевних хвилювань, перебував у постійному нервовому напруженні, уся їхня родина, в якій виховуються четверо дітей, зазнала вимушених змін в організації життя, відсутність автомобіля завдала значного дискомфорту та негативно вплинула на їхнє життя в цілому.

Судом вірно встановлено, що з вини відповідача пошкоджено транспортний засіб позивача, а отже, очевидним є те, що він зазнав негативних переживань та емоцій від пошкодження свого майна та внаслідок протиправних дій винуватця ДТП.

При цьому, ураховуючи характер порушення, глибину душевних страждань позивача, а також те, що через неправомірні дії ОСОБА_2 було пошкоджене майно, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд обґрунтовано визнав, що розмір спричиненої моральної шкоди слід визначити у сумі 5 000 грн., з урахуванням чого дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 2 500 грн. франшизи, оскільки сума франшизи була передбачена договором страхування та 5 000 грн. моральної шкоди, врахувавши глибину та ступінь моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок спричинення моральної шкоди з боку відповідача.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Ілянди О.І., представника ОСОБА_1 про помилковість висновків суду про те, що не підлягають стягненню витрати, що складаються з вартості проведення огляду автомобіля в умовах СТО та дефектування на загальну суму 2 561 грн. та вартості складення звіту про оцінку № 1103/21, що склала 3 506 грн. (з урахуванням комісії банку), колегія суддів залишає без задоволення, оскільки судом вірно зазначено, що вказані витрати були понесені позивачем для визначення розміру шкоди з метою отримання страхового відшкодування від страховика винної особи, а тому не підлягають стягненню.

Доводи про те, що є помилковими висновки стосовно того, що не підлягають стягненню витрати за оплату позивачем послуг копіювання та друку документів, послуг Укрпошти, так як не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, колегія суддів також залишає без задоволення, оскільки вказані витрати не є такими, що викликані неправомірними діями відповідача.

Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Ілянди Оксани Іванівни, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова