2/465/2793/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22.12.2023 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Мартьянової С.М.,

з участю секретаря Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: П`ятої львівської державної нотаріальної контори, Франківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, в якому просила ухвалити рішення про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Рига Латвійської Республіки та визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_4 . Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. 26.02.2019 року. Спадщину позивачка прийняла, адже 18.01.2021 року звернулася із заявою про прийняття спадщини до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2020 року було встановлено факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю із ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 більше п`яти років до дня смерті ОСОБА_3 . Окрім того, у вказаному рішенні судом було встановлено, що ОСОБА_4 була чотирьохрідною сестрою ОСОБА_3 ОСОБА_3 певний час проживала в Латвії у АДРЕСА_3 . Померла ОСОБА_3 у вересні 2015 року у м. Рига Латвійської Республіки. Внаслідок смерті спадкодавця відкрилась спадщина на її майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_3 на праві приватної власності. Разом із тим, з огляду на ту обставину, що факт родинних відносин був установлений лише судовим рішенням, реєстрація смерті консулом іноземної держави не була проведена. Для спадкування майна померлої позивачці необхідно одержати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , однак органи реєстрації актів цивільного стану відмовляються реєструвати факт смерті і видати відповідне свідоцтво, оскільки реєстрація смерті ОСОБА_3 не проведена належним чином. П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру. Відтак, з огляду на наведене, просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_3 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Рига Латвійської Республіки та визнання за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 14.08.2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача - задоволено.

Замінено неналежного відповідача у цивільній справі №465/5918/23 П`яту Львівську державну нотаріальну контору, належним відповідачем - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 )

Первісного відповідача П`яту Львівську нотаріальну контору залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка у судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Від П`ятої львівської державної нотаріальної контори Львівської області в матеріалах справи міститься заява, в якій вони просять проводити розгляд справи у їх відсутність.

Від Франківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 , про що 02.10.2020 року складено відповідний актовий запис №716, та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 18.12.2020 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 18.12.2020 року.

ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. 26.02.2019 року за реєстровим №337. Згідно вказаного заповіту, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй мало би належати на день смерті і на що вона би за законом мала право, ОСОБА_4 заповіла своїй доньці ОСОБА_1 .

Спадщину ОСОБА_1 прийняла, оскільки 18.01.2021 року звернулася із заявою про прийняття спадщини у П`яту Львівську державну нотаріальну контору. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи №23/2021 (номер у Спадковому реєстрі: 67072864) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , заведеної П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 18.01.2021 року, та свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданими П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 22.04.2021 р. за р.№3-535, 29.04.2021 р. за р. №3-604, 29.04.2021 р. №3-606, від 05.08.2021 р. за р. №3-1133.

У межах шестимісячного строку для прийняття спадщини 01.02.2021 року від ОСОБА_2 до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини за законом за вх. №152

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2020 року у справі №465/1627/20 провадження №2/465/2348/20 було встановлено факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю із ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 більше п`яти років до дня смерті ОСОБА_3 .

Окрім того, як убачається із мотивувальної частини зазначеного рішення, судом установлено, що ОСОБА_4 була чотирьохюрідною сестрою ОСОБА_3 .

Згідно пояснень та матеріалів позивачки, ОСОБА_3 певний час проживала в Латвії у АДРЕСА_3 . Померла ОСОБА_3 у вересні 2015 року у м. Рига Латвійської Республіки.

Внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась спадщина на її майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , належну спадкодавці на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 17.08.2001 р. за р. №5306, зареєстровану ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на праві приватної власності в цілому за №14966 від 28.08.2001 р.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_4 прийняла, проте на вказану квартиру не оформила своїх спадкових прав.

П`ятою львівською державною нотаріальною конторою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у частині вказаної квартири з огляду на відсутність належним чином зареєстрованого факту смерті спадкодавця ОСОБА_3 національними органами реєстрації актів цивільного стану та неоформлення спадкових прав на зазначену квартиру за ОСОБА_4 , котра не виконала вимоги щодо належної реєстрації свого права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України №32/5/101 від 23.05.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2001 р. за №473/5664) /розд. 3/, реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. У разі реєстрації смерті не в тому консульському окрузі, де проживав померлий, консул, який зареєстрував смерть, повідомляє про реєстрацію смерті дипломатичне представництво або консульську установу України, де померлий перебував на обліку, указавши при цьому його прізвище, ім`я, по батькові, а також номер та дату актового запису про смерть. Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: - медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, - довідки про смерть, виданої компетентними органами держави перебування. Ці документи додаються до актового запису про смерть. Свідоцтво про смерть видається близьким родичам померлого, або надсилається разом з паспортним документом померлого до Міністерства закордонних справ України для передачі зазначеним вище особам.

Разом із тим, з огляду на ту обставину, що факт родинних відносин був установлений лише судовим рішенням, реєстрація смерті консулом не була проведена.

Можливості збору доказів смерті особи на території іноземної держави є істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Частиною першою, другою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, статті 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Разом із тим, із матеріалів спадкової справи слідує про подачу заяви про прийняття спадщини в межах установленого законом шестимісячного строку окрім позивачки також іншою особою, що визначає наявність спору про право власності на спадкове майно.

Законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину (гл. 89 ЦК). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 23 вищевказаної Постанови зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

До зазначених позицій прийшов КЦС ВС у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №646/1310/20, провадження № 61-209св21.

Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Тому помилковим є висновок про те, що ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом факту смерті особи на території іноземної держави. Помилковість таких висновків полягає у тому, що невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

До зазначених позицій прийшов КЦС ВС у постанові від 15 вересня 2021 року у справі №367/2656/20 провадження № 61-16174св20.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

До зазначених висновків прийшов КЦС ВС У постанові від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц.

Розмежування судової та нотаріальної юрисдикції щодо розгляду спадкових справ ґрунтується на загальних правилах визначення співвідношення судової та нотаріальної юрисдикції у цивільних справах: нотаріальна діяльність в якості свого предмета має безспірні справи щодо реалізації цивільних прав, а судова - спори про право. Необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фактично дозволяє відокремлювати повноваження загальних судів щодо розгляду цивільних справ від повноважень інших несудових органів, які не здійснюють захисту прав, свобод чи інтересів.

До моменту державної реєстрації права власності на спадкове майно спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, тобто має право на спадщину, але не є власником відповідної нерухомої речі. Це узгоджується із положенням ч. 5 ст. 1268 ЦК, згідно з яким незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Як про те зазначено в інформаційному узагальненні, здійсненому Верховним Судом України, «Аналіз ВСУ практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують належність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання діям з боку третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

ВС висловив правову позицію, що питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанови ВС від 28 листопада 2018 р. у справі №523/16063/16-ц, провадження №61-31676св18 від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19, провадження №61-16069св20).

Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин, можливості порушення прав позивача та їх захисту в обраний ним спосіб, з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку долученим доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог, відтак, зазначений позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_3 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Рига Латвійської Республіки.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 17.04.1997 року.

Третя особа: П`ята львівська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження за адресою: 79044, м. Львів, вул. Чупринки Т. генерала, 69.

Третя особа: Франківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження за адресою: 79013, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 29.

Суддя Мартьянова С.М.