ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1792/23 Справа № 175/404/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Керимової-Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Т.С., служба у справах дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі продажу недійсним,

-за апеляційною скаргою адвоката Саленка Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

05.02.2020 року позивачка звернулась до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом, в якому зазначила, що вона уклала з відповідачкою договір займу, який по ініціативі відповідачки оформили як договір купівлі-продажу квартири, а коли вона намагалась повернути борг, відповідач не погодилась розірвати договір купівлі-продажу квартири.

Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири та скасувати запис про державну реєстрацію права власності квартири за відповідачкою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2022 року позовні вимоги задоволені.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. та зареєстрований в реєстрі за № 68.

Скасуваний запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

22.11.2022 року від адвоката Саленка Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2022 року, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та винесення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що між сторонами був укладений звичайний договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири. Ні якого договору займу не було. Волевиявлення сторін було закріплено у договорі та оговорено відповідними пунктами цього договору. Доводи позивача щодо удаваності спірного Договору не підтверджені жодними доказами.

Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладання оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Крім того, неповнолітня дитина на момент укладання договору купівлі-продажу була зареєстрована та проживала разом зі своєю мамою за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачкою нотаріусу була надана довідка, що на момент укладання договору купівлі-продажу в спірній квартирі ні позивачка ні її діти не зареєстровані.

Так, правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Отже, оскільки на момент укладення спірного договору купівлі-продажу неповнолітня дитина ОСОБА_3 не була власником спірного об`єкту нерухомого майна квартири, і квартира не була її зареєстрованим місцем проживання, то укладання спірного договору купівлі-продажу не потребувало попереднього дозволу органу опіки та піклування.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦК України, не надходили

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Адвокат Саленко О. М., який є представником ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав. Просив рішення суду першої інстанції скасувати за доводами апеляційної скарги й в задоволенні позову відмовити.

Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради та Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Т.С. надали клопотання про розгляд спраи у їх відсутність (а.с.182, 183)

Інші сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.180, 181), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В апеляційному суді справа розглядається, відповідно до ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

У листопаді 2018 року цивільний чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 був притягнутий до кримінальної відповідальності та згідно Ухвали Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопаду 2018 року йому було визначено заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідає сумі 88 100 гривень.

ОСОБА_1 стала шукати гроші для застави для свого чоловіка та її знайома ОСОБА_5 познайомила її з відповідачкою ОСОБА_2 , яка пропонувала надати у борг вищевказану сумму - 88 000 грн., але при цьому поставила перед ОСОБА_1 умову, що для забезпечення повернення наданої позики необхідно укласти договір купівлі-продажу належної її спірної двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_2 запевнила ОСОБА_1 , що після повернення останньою позики, ОСОБА_2 не заперечуватиме проти розірвання договору купівлі-продажу. ОСОБА_1 погодилася з такою пропозицією.

10 січня 2019 року ОСОБА_2 надала у борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 88 000 грн. В цей же день було укладено Договір купівлі продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. та зареєстровано в реєстрі за № 68.

Грошові кошти в сумі 88 000 грн. надавалися до укладення спірного договору, не у нотаріуса, ніякої розписки при цьому складено не було. Усіма питаннями щодо укладення угоди купівлі продажу займалася ОСОБА_2 , яка сама замовляла та сплачувала оцінку квартири (яка є значно меншою ніж реальна ціна квартир в цьому районі, про що свідчить вибірка з Інтернету з ринковими цінами на квартири у цьому районі 414 000 грн., які ОСОБА_1 не отримала від «покупця» - ОСОБА_2 .

Сама угода була укладена в дуже короткий строк, без завдатку та додаткових угод. Крім того, в спірній квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на час укладення Договору купівлі-продажу не виповнилось 18 років. Органи опіки та піклування не надавали згоди на укладення вищевказаної Угоди.

ОСОБА_1 зареєструвала доньку у належному їй домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 , але умови проживання там значно гірше ніж у квартирі (відсутні душ та туалет у будинку). Питання зі зняття з обліку у квартирі неповнолітньої дитини також було вирішено ОСОБА_2 ОСОБА_1 вважала, що коли вона поверне борг, договір купівлі-продажу буде розірваний, тому погіршила умови проживання доньки, чим було порушено права неповнолітньої дитини.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові акцентує увагу на те, що саме у день, коли вона отримала гроші від ОСОБА_2 і було оформлено Договір купівлі-продажу. Одразу після отримання коштів ОСОБА_1 сплатила заставу у розмірі 88 100 грн., що підтверджується квитанцією «Приватбанку».

Фактично вищевказана Угода купівлі-продажу була прикриттям для договору позики, а саме удаваною угодою.

Коли у 2020 року заставу ОСОБА_1 було повернуто, вона звернулася до відповідача ОСОБА_2 з наміром повернути позику з обговорюваним процентом, але ОСОБА_2 відмовилась розірвати вищевказаний Договір купівлі-продажу квартири.

Згідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Правова позиція ВСУу справі № 6-1026цс16, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчиняла правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотним умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Але ОСОБА_1 не отримала кошти за квартиру, які вказані у договорі купівлі-продажу, а отримала в борг гроші у розмірі лише 88 000 грн.

Крім того, згідно до ст. 224 ЦК України, Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. Вважаю, що вищевказаний договір порушив права неповнолітньої дитини позивача, оскільки згоди органу опіки та піклування надано не було, а умови проживання дитини погіршилися.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює правових наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Встановивши вказані обставини справи суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, задовольняє позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, особа, яка вчиняла правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Встановивши зазначені обставини судом першої інстанції були застосовані положення ст.ст.203, 215 ЦК України та визнаний недійсним спірний договір купівлі-продажу квартири.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції.

Так, як встановлено судом першої інстанції на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, тобто на 10.01.2019 року ціна квартири визначена 414 000 гривень, що в перерахунку на долар США відповідає приблизно 15 000 доларів.

По-перше, ця ціна в рази менше ринкової ціни (а.с.19-23).

По-друге, відповідачкою не надана розписка, що позивачка отримала й ці гроші.

Втрете, всі доводи позивачки підтверджуються письмовими доказами.

Тому доводи апеляційної скарги, що ні якого договору займу не було. Волевиявлення сторін було закріплено у договорі та оговорено відповідними пунктами цього договору. Доводи позивача щодо удаваності спірного Договору не підтверджені жодними доказами, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, отже задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу неповнолітня дитина ОСОБА_3 не була власником спірного об`єкту нерухомого майна квартири, і квартира не була її зареєстрованим місцем проживання, то укладання спірного договору купівлі-продажу не потребувало попереднього дозволу органу опіки та піклування, не має значення, оскільки для визнання недійсним договору купівлі-продажу судом першої інстанції були визначені інші причини, що зазначені вище.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦПК України. Підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Саленка Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 17 січня 2022 року.

Судді: