РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/10690/23

Провадження № 22-ц/4815/1233/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія

«Оранта»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року у складі судді Кучиної Н. Г., ухвалене в м. Рівне о 12 годині 20 хвилин, повний текст рішення складено 08 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 30.07.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу № УБ 1574266, згідно якого було застраховано транспортний засіб Ford «Mondeo», державний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу на праві власності. Згідно суттєвих умов Договору страхова сума згідно п.1.6 Договору складає 220 000,00 грн. з франшизою 0% при пошкодженні транспортного засобу (п.1.3.1. Договору). 12.10.2021 року у м. Рівне по вул. Відінська, 2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля відповідача та іншого транспортного засобу автомобіля Volkswagen«СС», державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_3 . Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2021 року ОСОБА_3 було визнано винною у здійсненні ДТП та застосовано щодо неї штраф за вчинення адміністративного правопорушення визначеного ст.124 КУпАП.12.10.2021 року відповідач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, в якій зазначив всі обставини даної справи. 06.12.2021 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила відповідачу за цим страховим випадком страхове відшкодування в розмірі 8 272,00 грн., в якості зарахування чергових платежів згідно умов Договору, між сторонами було проведено взаємозалік по 363 № 432.

07.12.2021 року відповідач отримав від позивача за даним страховим випадком (з урахуванням умов узгодження суми страхового відшкодування) страхову відшкодування в сумі 72 028,00 грн.

26.01.2022р. ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації до ПрАТ «СК «ВУСО», де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як до особи, винуватої в заподіянні відповідачу (а в подальшому і ПАТ «НАСК «Оранта») збитків.

12.07.2022p. ПАТ «HACK «Оранта» отримала відповідь за вищезгаданою вимогою від ПрАТ «СК «ВУСО», з якої стало відомо, що 09.11.2021р. відповідач отримав від ПрАТ «СК «ВУСО» (на підставі його заяви) 121 129 грн. 00 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті страхового випадку, що мало місце 12.10.2021 р. в м. Рівному за участю вищеперерахованих транспортних засобів. Тобто, станом на 07.12.2021р. (день, коли ПАТ НАСК «Оранта» було перераховано відповідачу страхове відшкодування за вищезгаданим страховим випадком), відповідач вже отримав матеріальне відшкодування за даним страховим випадком від ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 121 129, 00 грн., про що умисно не повідомив позивача. Покликаючись на те, що отримання відшкодування відповідачем за страховим випадком є набуття майна без достатньої правової підстави, просило стягнути з нього на свою користь 80 300,00 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних і достовірних доказів на підтвердження наявності передбачених положеннями ст.1212 ЦК України, якою обґрунтовано позов, підстав для повернення коштів, які були виплачені позивачем відповідачу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» оскаржило його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції щодо розміру шкоди, заподіяної відповідачу в результаті ДТП. Зазначає, що відповідач не довів належними доказами того, що розмір матеріального збитку, завданий його автомобілю, перевищує розмір страхового відшкодування, що було сплачене йому ПрАТ «СК «ВУСО».Стверджує, що право відповідача на отримання коштів від ПАТ «НACK «Оранта» за договором №УБ 1574266 припинилося з моменту отримання ним повного відшкодування збитків ПрАТ СК «ВУСО», натомість отримані кошти вважаються набутими без правової підстави, оскільки вона припинилася відповідно до умов зазначеного договору. Покликаючись на те, що кошти, набуті ОСОБА_1 в сумі 80 300,00 грн. є такими, що набуті у зв`язку із зобов`язаннями, але не відповідно до них, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30.07.2021 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» був укладений Договір добровільного страхування транспортного засобу № УБ 1574266, згідно якого було застраховано транспортний засіб Ford «Mondeo», державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно умов Договору страхова сума згідно п.1.6 Договору складає 220 000,00 грн. з франшизою 0% при пошкодженні транспортного засобу.

12.10.2021 року у м. Рівне по вул. Відінська, 2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford «Mondeo», державний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 , та транспортного засобу автомобіля Volkswagen«СС», державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_3 .

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2021 року ОСОБА_3 було визнано винною у здійсненні ДТП та накладено штраф за вчинення адміністративного правопорушення, визначеного ст.124 КУпАП.

12.10.2021 року відповідач звернувся до ПАТ «НАСК» «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування.

06.12.2021 року ПАТ «НACK «Оранта» виплатила відповідачу за цим страховим випадком страхове відшкодування в розмірі 8 272 грн. 00 коп. в якості зарахування чергових платежів згідно умов Договору, що підтверджується проводкою документу Взаємозалік по 363 № 432.

07.12.2021 pоку ПАТ «НACK «Оранта» виплатила відповідачу за даним страховим випадком (з урахуванням умов узгодження суми страхового відшкодування) страхове відшкодування в розмірі 72 028 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 62970.

26.01.2022 року ПАТ «НACK «Оранта» звернулося із заявою. № 08-03-14/1-04/3103 про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації до ПрАТ «СК «ВУСО», де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як особи, винуватої в заподіянні відповідачу збитків.

12.07.2022 року ПАТ «НACK «Оранта» отримала відповідь від ПрАт «СК «ВУСО», з якої стало відомо, що 09.11.2021р. відповідач отримав від ПрАТ «СК «ВУСО» (на підставі його заяви) 121 129 грн. 00 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті страхового випадку, що мало місце 12.10.2021 р. в м. Рівному за участю вищеперерахованих транспортних засобів. Стороною відповідача не заперечується цей факт.

З метою досудового врегулювання спору, позивач ПАТ «НACK «Оранта» направляло на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про повернення страхового відшкодування, однак добровільно він їх не повернув.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «НACK «Оранта» вважало отримані відповідачем ОСОБА_1 кошти в розмірі 80 300,00 грн. в якості суми страхового відшкодування такими, що набуті останнім без достатньої правової підстави, а тому просило їх повернути у відповідності до положень ст. 1212 ЦК України.

Частиною 1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналізуючи обставини справи на предмет відповідності їх регулювання положеннями ст. 1212 ЦК України, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.11.2021 року відповідачу було сплачено ПРАТ СК «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу - винуватця ДТП відшкодування в сумі 121 129,00 грн.. Відповідач стверджував, що цієї суми було недостатньою для покриття матеріального збитку, якого він зазнав внаслідок ДТП, а тому між сторонами велись перемовини про визначення остаточної суми виплати страхового відшкодування по Договору, якої б разом із сумою виплати за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, було б достатньо відповідачу для здійснення відновлювального ремонту автомобіля у разі використання під час ремонту не оригінальних та частково б/у запасних частин.

29.11.2021 року ПАТ «НACK «Оранта» запропоновано відповідачу ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування за Договором в сумі 80 300,00 грн., яка складається із 8 272,00 грн. майбутніх страхових платежів за Договором та 72 028,00 грн. на покриття матеріальних збитків, які отримав відповідач внаслідок ДТП, з чим відповідач погодився. Тобто, фактично між сторонами було укладено угоду на зменшення суми страхового відшкодування, відповідачем було засвідчено акт узгодження страхової суми у вказаних розмірах. Про факт узгодження суми страхового відшкодування в сторону її зменшення свідчить і п.34 Розрахунку страхового відшкодування, який надано позивачем, де зазначено, що підставою для зменшення суми розміру страхового відшкодування є мирова угода.

06.12.2021 року ПАТ «НACK «Оранта» складено Страховий акт № СТО -21-64671/1 на суму страхового відшкодування 8 272,00 грн. (залишок майбутніх страхових платежів відповідача за Договором ). На дану суму між сторонами було проведено взаємозалік по 363 № 432.

06.12.2021 року позивачем було складено Страховий акт № СТО -21-64671/2 на суму страхового відшкодування 72 028,00 грн. У додатку до цього акту зазначено, що розмір матеріального збитку відповідача, враховуючи знос деталей, дорівнює 386 785,82 грн.

07.12.2021 року відповідач отримав від позивача узгоджену сторонами зменшену суму страхового відшкодування в сумі 72 028,00 грн. за діючим Договором добровільного страхування транспортного засобу № УБ 1574266 від 30.07.2021 року.

Встановлені обставини справи в сукупності з аналізом положень ст. 1212 ЦК України, якою обґрунтовано позов, свідчать, що ці кошти відповідач як страхувальник набув за наявності правової підстави в межах укладеного договору, з врахуванням всіх обставин виконання цього договору, що були відомі позивачу на момент його виконання, а відтак вони не підлягають витребуванню відповідно до статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов`язання.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів також враховує, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні немає правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов`язання.

Вищевказане узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 308/8645/15-ц, провадження № 61-6906св18 у постанові від 24.10.2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06.02.2020 року у справі № 910/13271/18, зазначив, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Оцінюючи встановлені обставини справи, доводи апеляційної скарги позивача, які полягають у запереченні висновків місцевого суду щодо заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого суду. Суд дійшов правильного висновку, який базується на нормах закону, що регулює спірні правовідносини, та матеріалах справи, про те, що наявний між сторонами договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, якою обґрунтовано позов, з огляду на що вимога повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов`язання, не підлягає до задоволення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.