Справа № 639/8648/21
Провадження № 2/638/1689/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просить: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби, а саме: Toyota Fj Cruiser, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 17 липня 2010 року, об`єм, потужність двигуна 3956 куб.см.; Peugeot Expert, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 15 жовтня 2008 року, об`єм, потужність двигуна 1997 куб.см.; Nissan Note, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 18 лютого 2009 року, об`єм, потужність двигуна 1598 куб.см.; Subaru Impreza, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 17 березня 2004 року, об`єм, потужність двигуна 1994 куб.см.; ВАЗ 21099, рік випуску 2000, дата державної реєстрації 13 червня 2000 року, об`єм, потужність двигуна 1499 куб.см.; ВАЗ 211240, рік випуску 2007, дата державної реєстрації 07 червня 2007 року, об`єм, потужність двигуна 1596 куб.см.; Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 01 лютого 2008 року, об`єм, потужність двигуна 2360 куб.см.; Mazda 626, рік випуску 1990, дата державної реєстрації 03 грудня 1996 року, об`єм, потужність двигуна 2184 куб.см.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частки транспортних засобів в розмірі 1045601,50 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те що, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 червня 2019 року по справі №638/3852/17 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період часу з 1995 року по 2010 рік. Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру №6350 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області вих. №31/20/50-629 від 26.10.2021, наданій на адвокатський запит, у період часу з 1995 року по 2010 рік ОСОБА_2 належали наступні транспортні засоби: Toyota Fj Cruiser, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 17 липня 2010 року, об`єм, потужність двигуна 3956 куб.см.; Peugeot Expert, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 15 жовтня 2008 року, об`єм, потужність двигуна 1997 куб.см.; Nissan Note, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 18 лютого 2009 року, об`єм, потужність двигуна 1598 куб.см.; Subaru Impreza, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 17 березня 2004 року, об`єм, потужність двигуна 1994 куб.см.; ВАЗ 21099, рік випуску 2000, дата державної реєстрації 13 червня 2000 року, об`єм, потужність двигуна 1499 куб.см.; ВАЗ 211240, рік випуску 2007, дата державної реєстрації 07 червня 2007 року, об`єм, потужність двигуна 1596 куб.см.; Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 01 лютого 2008 року, об`єм, потужність двигуна 2360 куб.см.; Mazda 626, рік випуску 1990, дата державної реєстрації 03 грудня 1996 року, об`єм, потужність двигуна 2184 куб.см. Позивач на підставі наданої інформації звернулась до суб`єкта оціночної діяльності повторно з метою здійснення оцінки спірного майна. За результатами проведення оцінки спірного майна було виготовлено звіти про оцінку майна за кожним автомобілем окремо. На підставі вказаних звітів вартість майна визначена наступним чином Toyota Fj Cruiser, рік випуску 2008 - 914000 грн.; Peugeot Expert, рік випуску 2004 - 135272 грн.; Nissan Note, рік випуску 2008 - 237640 грн.; Subaru Impreza, рік випуску 2004 - 201051 грн.; ВАЗ 21099, рік випуску 2000 - 76776 грн.; ВАЗ 211240, рік випуску 2007 109680 грн.; Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008 - 347320 грн.; Mazda 626, рік випуску 1990 - 69464 грн. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду Харківської області від 16 лютого 2022 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду Харківської області від 13 липня 2022 року вказану цивільну справу передано до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач не з`явився про дату та час повідомлявся. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином.

У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2019 року по справі №638/3852/17 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період часу з 1995 року по 2010 рік.

Відповідно до копії листа Територіального сервісного центру № 6350 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області в період з 01 січня 1995 року по 31 грудня 2010 року на громадянина ОСОБА_2 наступні транспортні засоби: Toyota fj cruiser, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 17.07.2010, об`єм, потужність двигуна - 3956 куб.см.; Peugeot expert, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 15.10.2010, об`єм, потужність двигуна - 1997 куб.см.; Nissan note, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 18.02.2009, об`єм, потужність двигуна - 1598 куб.см.; Subaru impreza, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 17.03.2004, об`єм, потужність двигуна - 1994 куб.см.; ВАЗ 21099, рік випуску 2000, дата державної реєстрації 13.06.2000, об`єм, потужність двигуна - 1499 куб.см.; ВАЗ 211240 рік випуску 2007, дата державної реєстрації 17.06.2007, об`єм, потужність двигуна - 1596 куб.см.; Mitsubishi outlander, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 01.02.2008, об`єм, потужність двигуна - 2360 куб.см.; Peugeot expert, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 15.10.2008, об`єм, потужність двигуна - 1997 куб.см.; Mazda 626, рік випуску 1987, дата державної реєстрації 10.02.1996, об`єм, потужність двигуна дані відсутні; Mazda 626 рік випуску 1990, дата державної реєстрації 03.12.1996, об`єм, потужність двигуна - 2184 куб.см.

Угоди про добровільний поділ автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц.

Згідно наданих звітів про оцінку транспортних засобів, вартість кожного автомобіля складає: Toyota Fj Cruiser, рік випуску 2008 - 914000 грн.; Peugeot Expert, рік випуску 2004 - 135272 грн.; Nissan Note, рік випуску 2008 - 237640 грн.; Subaru Impreza, рік випуску 2004 - 201051 грн.; ВАЗ 21099, рік випуску 2000 - 76776 грн.; ВАЗ 211240, рік випуску 2007 109680 грн.; Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008 - 347320 грн.; Mazda 626, рік випуску 1990 - 69464 грн.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, зареєстровані за ОСОБА_2 транспортні засоби в період з 1995 року по 2010 рік є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначені автомобілі та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частини 1/2 частини цих автомобілів, що становить суму в розмірі 1045601,50 грн.

Розподіл судових витрат здійснено на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 368, 372, 364 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби, а саме: Toyota Fj Cruiser, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 17 липня 2010 року, об`єм, потужність двигуна 3956 куб.см.; Peugeot Expert, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 15 жовтня 2008 року, об`єм, потужність двигуна 1997 куб.см.; Nissan Note, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 18 лютого 2009 року, об`єм, потужність двигуна 1598 куб.см.; Subaru Impreza, рік випуску 2004, дата державної реєстрації 17 березня 2004 року, об`єм, потужність двигуна 1994 куб.см.; ВАЗ 21099, рік випуску 2000, дата державної реєстрації 13 червня 2000 року, об`єм, потужність двигуна 1499 куб.см.; ВАЗ 211240, рік випуску 2007, дата державної реєстрації 07 червня 2007 року, об`єм, потужність двигуна 1596 куб.см.; Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008, дата державної реєстрації 01 лютого 2008 року, об`єм, потужність двигуна 2360 куб.см.; Mazda 626, рік випуску 1990, дата державної реєстрації 03 грудня 1996 року, об`єм, потужність двигуна 2184 куб.см.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частки транспортних засобів в розмірі 1 045 601 (один мільйон сорок п`ять тисяч шістсот одна) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10456 (десять тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн. 40 коп.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко