РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/12489/23

Номер провадження 2/495/5868/2023

06 грудня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Гетманченко Івана Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що Позивач та Відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у Позивача та Відповідача народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, видане Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія НОМЕР_2 від 08.06.2018 року.

Наразі судом розглядається справа про розірвання шлюбу. Рішення ще не прийняте. Матір дитини, залишила дитину саму за місцем фактичного проживання Позивача, за адресою: АДРЕСА_1 .

Дитину стала доглядати бабуся, оскільки батько проходить військову службу і має можливість бувати вдома тільки на вихідних та інколи в будні дні.

Інших дорослих у квартирі проживання дитини немає, доглядати за дитиною нікому. На звернення батька мати не відреагувала та фактично відмовилась від виконання своїх батьківських обов?язків по відношенню до доньки. Аналогічні випадки траплялися раніше але, оскільки позивач, постійно проживав вдома, то і питання догляду за дитиною не поставало настільки гостро.

Відповідач жодним чином не піклується про дитину, залишила її за місцем проживання батька, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається підготовкою дитини до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Очевидно, що такі дії Відповідача негативно відображаються на дитині. Таким чином, виникла необхідність у позбавленні батьківських (материнських) прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_3 .

Позивач має хороший стан здоров?я, не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, що підтверджується довідкою лікаря-нарколога та лікаря-психіатра від 07.07.2023 року.

Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, що характеризує його як добропорядного члена суспільства.

До початку повномасштабного вторгнення працював електриком, мав постійний дохід, достатній для задоволення потреб сім?ї. Позивач любить свою доньку та намагається забезпечити її всім необхідним. Крім того, він постійно слідкує за станом здоров?я доньки, знає детально про її хвороби та як потрібно звести до мінімуму ризики проявлення різних захворювань, яке харчування їй необхідне, піклується про її розвиток.

Позивач, як батько, створює та створював належні умови для життя, майбутнього навчання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10.07.2023 року, що був складений службою у справах дітей Ірпінської міської ради.

Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання та фінансового забезпечення доньки вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача.

Дитина знаходиться на повному утриманні батька (Позивача). Внаслідок чого судом 18.10.2023 видано судовий наказ про стягнення з відповідачки коштів на утримання малолітньої дочки. Наразі стало відомо, що відповідачка виїхала за межі України і повертатися для постійного проживання в Україні не планує. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов?язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов?язків.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Разом з тим, вищезазначеною ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було залучено до участі у справі третю особу орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Гетманченко Іван Сергійович наполягав на задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав. Обставини, які зазначені в позові підтвердив.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, на задоволені позовних вимог наполягає.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Крім того, в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява від 03.11.2023 року за реєстровим номером № 466 в якій ОСОБА_2 зазначає, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач починаючи з 06.09.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби в Ірпінського міського управління юстиції у Київській області серії НОМЕР_3 від 06.09.2014 року.

За час перебування у шлюбі у Позивача та Відповідача народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, видане Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія НОМЕР_2 від 08.06.2018 року.

Станом на день звернення до суду з вищезазначеним позовом, шлюб між сторонами не розірвано.

Так в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа № 367/7291/23 за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Рішення по справі не ще не прийнято.

Судом встановлено, що відповідно до судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 18.10.2023 року по справі № 367/7106/23 було вирішено питання, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина знаходиться на повному утриманні батька (Позивача).

Позивач стверджує, матір дитини, залишила дитину саму за місцем фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 . Дитину стала доглядати бабуся, оскільки батько проходить військову службу і має можливість бувати вдома тільки на вихідних та інколи в будні дні. Інших дорослих у квартирі проживання дитини немає, доглядати за дитиною нікому.

На звернення позивача, відповідача не відреагувала та фактично відмовилась від виконання своїх батьківських обов?язків по відношенню до доньки. Аналогічні випадки траплялися раніше але, оскільки позивач, постійно проживав вдома, то і питання догляду за дитиною не поставало настільки гостро.

Відповідач жодним чином не піклується про дитину, залишила її за місцем проживання батька, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається підготовкою дитини до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Очевидно, що такі дії Відповідача негативно відображаються на дитині. Таким чином, виникла необхідність у позбавленні батьківських (материнських) прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_3 .

Позивач має хороший стан здоров?я, не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, що підтверджується довідкою лікаря-нарколога та лікаря-психіатра від 07.07.2023 року.

Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, що характеризує його як добропорядного члена суспільства.

До початку повномасштабного вторгнення працював електриком, мав постійний дохід, достатній для задоволення потреб сім?ї. Позивач любить свою доньку та намагається забезпечити її всім необхідним. Крім того, він постійно слідкує за станом здоров?я доньки, знає детально про її хвороби та як потрібно звести до мінімуму ризики проявлення різних захворювань, яке харчування їй необхідне, піклується про її розвиток.

Позивач, як батько, створює та створював належні умови для життя, майбутнього навчання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10.07.2023 року, що був складений службою у справах дітей Ірпінської міської ради.

Судом встановлено, що донька відвідує 1-В клас Ірпінського ліцею № 1 Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області. Відповідно до листа від 07.09.2023 № 57 вбачається, що батьківські збори відвідувала бабуся дитини, а з батьків тільки батько підтримує зв`язок з класним керівником. Тобто відповідач свідомо ухилилася від забезпечення здобуття донькою повної загальної середньої освіти, що є окремою і самостійною підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання, здобуття донькою повної загальної середньої освіти та фінансового забезпечення доньки вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача.

Наразі стало відомо, що відповідачка виїхала за межі України і повертатися для постійного проживання в Україні не планує. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов?язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов?язків.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 та обставини, на які позивач посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_2 як матері дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та протиправної поведінки по відношенню до дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачку права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що якщо під час розгляду справи батьки дитини дійшли згоди з приводу вказаного питання, звертатися до органу опіки та піклування щодо отримання висновку не є потрібним, оскільки на це потрібен значний час, що може призвести до затягування розгляду справи.

Суд бере до уваги те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

Подібні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19; Постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц; Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки ОСОБА_3 , а тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О.Боярський