Провадження № 2/204/962/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, у розмірі 90 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 08 січня 2002 року по 29 березня 2005 року та з 11 травня 2018 року по 26 липня 2018 року, звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 02 вересня 2022 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Східного межрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. - за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. 08 листопада 2022 року позивач був первинно оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями (раніше визнавався інвалідом третьої групи за загальним захворюванням). Йому було встановлено первинно за сукупністю 50% втрати професійної працездатності, з 08 листопада 2022 року безстроково: 30% - хронічний бронхіт, 20% - хронічна приглухуватість. Визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями по патології внутрішніх органів та органу слуху безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: санаторно-курортне лікування при відсутності протипоказань та медикаментозне лікування з приводу профзахворювання. Рекомендовано спостереження у сурдолога, пульмонолога. Постановою ВД ФСС в м. Покровську позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. Вважає, що умовами виробництва позивачу заподіяна моральна шкода. Він тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 Акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, у тому разі на ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Його робота на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Знаходився під наглядом лікарів декілька років. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. Внаслідок професійних хвороб у позивача знизився слух, він відчуває шум та дзвін у вухах, у нього наявний кашель з мокротою, він відчуває задуху при незначному фізичному навантаженні, загальну слабкість, пітливість, в нього відбуваються приступи головного болю, підвищення артеріального тиску. Хвороби впливають на його загальний стан та позбавляють нормального способу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини впливають на якість життя позивача та спричиняють моральні страждання. В результаті профзахворювань змінився не тільки стан здоров`я позивача, а і його загальний фізичний стан, що позначається не тільки на ньому, але і на його родині та на стосунках у ній. Він був змушений звільнитись з роботи, пов`язаної з підземними умовами праці, щоб свідомо не допускати погіршення здоров`я. Позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані. Викладені у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, він отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя. Моральну шкоду, яка була завдана позивачу профзахворюваннями, внаслідок яких він втратив здоров`я, позивач оцінює у 90 000,00 грн. Цю суму він розрахував, виходячи з розміру його середньої заробітної плати за рік. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

18 січня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогами законодавства України з огляду на наступне. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я під виливом шкідливих факторів. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. Тобто, у шкідливих умовах праці стан здоров`я робітника буде погіршуватися поступово, що він не може не помічати. Загальний стаж роботи позивача становить 27 років 06 місяців 03 дні, на підприємстві відповідача - 03 роки 04 місяці 28 днів, тобто приблизно 1/9 частину від загального стажу, що є значно малим періодом дня утворення професійного захворювання. Крім того, за усі періоди роботи на підприємстві відповідача позивач ніколи не скаржився на стан свого здоров`я. Повідомлень про виявлення початкових стадій професійних захворювань, необхідність додаткових обстежень або лікування відносно позивача до адміністрації Відповідача не надходило. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я. Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та відповідача про наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Позивач знав про погіршення свого фізичного стану, але умисно тривалий час не повідомляв відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю через погіршення стану здоров`я, тобто зловживав правом, з метою подальшого особистого збагачення за рахунок ДП «ВК «Краснолиманська». Своїми діями позивач навмисно сприяв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Крім того, за роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Відповідач у повному обсязі забезпечував додержання вимог чинного законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В матеріалах справи відсутні докази щодо зміни у позивача психофізичного стану, погіршення загального стану здоров`я, значних змін у відносинах з оточуючими внаслідок захворювання. Позивач не позбавлений можливості виконувати іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які йому протипоказані МСЕК, а отже є повноцінною особою, яка в змозі реалізовувати своє право на працю. На підставі ст. 1167 ЦК України відсутність вини, як обов`язкового елемента моральної шкоди, звільняє відповідача від відповідальності. Вимога позивача про стягнення 90 000,00 гри., як компенсації моральної шкоди з ДП «ВК «Краенолиманеька», є безпідставно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнала та просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» у період з 08 січня 2002 року по 19 березня 2005 року та з 11 травня 2018 року по 26 липня 2018 року, наказом № 2395/к від 26 липня 2018 року він був звільнений з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» з посади начальника дільниці підземного з повним підземним робочим днем у шахті за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 9-17).

Отже, суд вважає встановленим, що позивач працював на підприємстві відповідача 3 роки 4 місяці 28 днів.

Як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02 вересня 2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, позивачу ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. - за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта Вінницька ДК «Шахтарсбкантрацит». Шахта ім. Лутуніна ДХК «Торезантрацит», ВАТ шахта «Комсомолець Донбасу», шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», шахта «Родинська», Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ ДТЕК «Добропільвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: шум - еквівалентний рівень шуму на робочому місці складав 80,0- 81,0 дБА, при гранично-допустимому рівні 80 дБА; пил переважно фіброгенної дії, викопне вугілля та вуглецепородний пил з вмістом вільного диоксида кремнія до 5% - фактична величина 23,7 мг/м3, при нормативному значенні - 10 мг/м3 (а.с. 18-21).

З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 091022 від 08 листопада 2022 року, яка видана Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м. Краматорськ (а.с. 23-24), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 50% первинно по сукупності, з 08 листопада 2022 року: 30% по хронічному бронхіту, 20% по приглухуватості, рекомендовано санаторно-курортне лікування при відсутності протипоказань та медикаментозне лікування з проводу проф. захворювання, підстава Акт огляду МСЕК № 264.

З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 221101 від 02 грудня 2020 року, яка видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська (а.с. 22), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 01 грудня 2020 року, на строк до 01 січня 2023 року, причина інвалідності загальне захворювання, може працювати за фахом без важкої фізичної праці, вимушеного положення тіла та переохолодження, рекомендовано спостереження і лікування у невролога, стаціонарне лікування, санаторно-курортне лікування.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно зі статтею 38 Гірничного закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю.

У статті 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частини 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Звертаючись у грудні 2022 року до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 90 000,00 грн.

Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02 вересня 2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що раніше професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта Вінницька ДК «Шахтарсбкантрацит». Шахта ім. Лутуніна ДХК «Торезантрацит», ВАТ шахта «Комсомолець Донбасу», шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», шахта «Родинська», Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ ДТЕК «Добропільвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання, є безпідставними та суперечать встановленим обставинам справи, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02 вересня 2022 року, затвердженого 02 вересня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: шум - еквівалентний рівень шуму на робочому місці складав 80,0- 81,0 дБА, при гранично-допустимому рівні 80 дБА; пил переважно фіброгенної дії, викопне вугілля та вуглецепородний пил з вмістом вільного диоксида кремнія до 5% - фактична величина 23,7 мг/м3, при нормативному значенні - 10 мг/м3.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині суд не бере до уваги.

Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець, у якого позивач пропрацював 3 роки 4 місяці 28 днів, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання.

Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 50% своєї професійної працездатності первинно, встановленні третьої групи інвалідності.

Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування. Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що третя група інвалідності не позбавляє позивача права на працю, а саме на іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які протипоказані МСЕК, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника.

Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, робота з вимушеним положенням тіла та переохолодження.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач ОСОБА_1 зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 50 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках.

Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина.

Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними.

Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування та з урахуванням того, що позивач працював на підприємстві відповідача не достатньо тривалий час (3 роки 4 місяці 28 днів), з відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 30 000,00 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6 700,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 90 000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6 700,00 грн. х 4 = 26 800,00 грн.), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

За таких обставин, моральна шкода у розмірі 30 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 30 000,00 грн., а позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі ст.ст. 4, 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, Гірничного закону України, Закону України «Про охорону праці» та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (ЄДРПОУ 31599557, місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Покровськ, м. Родинське, вул. Перемоги, 9) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень, 00 копійок), з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (, місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Покровськ, м. Родинське, вул. Перемоги, 9) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40 копійок) на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез