ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 522/17307/19

провадження № 61-972св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Білоконь О. В., Коломієць Г. В.,Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року у складі судді Донцова Д. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень

У жовтні 2019 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просив: 1) скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року № ОД 53 щодо реконструкції квартири № 1«а» без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_2 ; 2) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М. від 24 липня 2018 року (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); 3) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» (далі - КП «Агенція реєстраційних послуг») Мельник Т. І. від 20 лютого 2019 року (індексний номер рішення: 45607284) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1); 4) зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 , за власний рахунок у відповідність до технічного паспорта, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у 2007 році на квартиру АДРЕСА_2 .

Прокурор обґрунтовував свої вимоги тим, що за інформацією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано державних актів та договорів оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з інформацією Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не приймалось. Вказане свідчить про відсутність у ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка розташована під квартирою на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

У період із лютого до червня 2018 року ОСОБА_1 проведено реконструкцію зазначеної квартири та збільшено площу з 52,7 кв. м до 82,7 кв. м, що свідчить про зміну геометричних розмірів фундаментів квартири, тобто здійснення прибудови на земельній ділянці.

ОСОБА_1 вніс недостовірні дані до декларації про готовність до експлуатації об`єкта в частині інформації про документ, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою. Самочинна реконструкція проведена за рахунок земельної ділянки, яка у власність чи користування відповідачу не надавалась. З огляду на це, декларація про готовність до експлуатації об`єкта та рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності підлягають скасуванню.

Скасуванню підлягає також і рішення державного реєстратора про зміну функціонального призначення зазначеного об`єкта нерухомого майна з квартири на нежитлове приміщення аптеки, у зв`язку із неприйняттям реконструйованого об`єкта до експлуатації.

Прокурор вважав, що органом місцевого самоврядування в особі Одеської міської ради та її виконавчих органів не вжито жодних заходів щодо відновлення порушеного права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . З огляду на вказане, Одеська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернулася до суду із цим позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково.Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. від 20 лютого 2019 року (індексний номер рішення: 45607284) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після реєстрації права власності ОСОБА_1 на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність до експлуатації об`єкта, вона вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків.

На виконання положень чинного законодавства України відповідачем вжиті всі необхідні та передбачені заходи щодо приведення правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_2 у належний стан шляхом погодження будівельних робіт з виконавчим органом Одеської міської ради, введення прибудови до квартири до експлуатації, реєстрації права власності.

Реєстрація зміни функціонального призначення квартири АДРЕСА_2 , державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. від 20 лютого 2019 року, за відсутності дозволу органу місцевого самоврядування, здійснена з порушеннями вимог законодавства. Отже, рішення державного реєстратора є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач не довів правовий режим самочинного будівництва об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачу на праві приватної власності, не надав доказів того, що спірна прибудова збудована з істотним порушенням державних будівельних норм, зокрема ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», державних стандартів та правил, у тому числі протипожежних та санітарних норм.

Надаючи оцінку посиланням на відсутність у відповідача у користуванні чи власності земельної ділянки для будівництва та експлуатації спірної прибудови, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством України, яке регулює правовідносини у сфері землекористування, не передбачена можливість оформлення у власність або у користування земельної ділянки для будівництва та наступної експлуатації прибудови або балкону до квартири, розташованої на першому поверсі багатоквартирного та багатоповерхового житлового будинку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог позову про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. від 20 лютого 2019 року (індексний номер рішення: 45607284) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 , за власний рахунок у відповідність до технічного паспорта, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2007 році на квартиру АДРЕСА_2 , скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М. від 24 липня 2018 року (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 , за власний рахунок у відповідність до технічного паспорта, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у 2007 році на квартиру АДРЕСА_2 .

У решті рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року залишено без змін.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Одеської області витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 14 407,50 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд правильно відмовив у задоволенні вимоги прокурора про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року № ОД 53, оскільки реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, разом з тим після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність до експлуатації об`єкта, декларації вичерпують свою дію фактом виконання.

Після проведення реконструкції квартири фактично змінилася її загальна площа. Оскільки квартира розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, то це свідчить про зміну геометричних розмірів фундаментів квартири у плані, тобто здійснення прибудови на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси і яка не надавалася у власність або користування відповідачу. Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що обґрунтованими є вимоги позову про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М. від 24 липня 2018 року (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

З огляду на проведення реконструкції спірної квартири за рахунок самовільного зайняття відповідачем належної територіальній громаді м. Одеси земельної ділянки, приписи статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), обґрунтованими також є вимоги позову про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 , за власний рахунок у відповідність до технічного паспорта, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2007 році на квартиру АДРЕСА_2 .

З огляду на межі апеляційного оскарження прокурором, суд апеляційної інстанції переглядав оскаржуване рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено; законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядалось.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг та позиція інших учасників справи

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури 16 січня 2023 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року № ОД 53 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов прокурора. Касаційна скарга містить клопотання про розгляд справи з повідомленням про дату, час розгляду справи та за участю представника Офісу Генерального прокурора.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема не враховано висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 814/104/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц; висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 березня 2021 року у справі № 495/10972/17, від 18 липня 2022 року у справі № 330/1009/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Також заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме не дослідили письмові докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Прокурор, окрім цього, вказує, що апеляційний суд неправильно застосував статті 21, 376 ЦК України, та вважає, що необґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, оскільки після проведення реконструкції квартири фактично змінилася її загальна площа, і вона розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що свідчить про зміну геометричних розмірів фундаментів квартири у плані, тобто прибудову на земельній ділянці. ОСОБА_1 вніс недостовірні дані до декларації в частині інформації про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, оскільки така інформація не зазначається лише у разі проведення реконструкції без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані. Натомість у цьому випадку наявна зміна геометричних розмірів фундаментів у плані, а тому зазначення інформації про наявність земельної ділянки при проведенні таких будівельних робіт є обов`язковою. Отже, ОСОБА_1 вніс недостовірні дані до декларації № ОД 53 про готовність до експлуатації об`єкта в частині реконструкції квартири без зміни геометричних розмірів фундаментів, а також щодо інформації про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Відповідно декларація про готовність до експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року № ОД 53 підлягає скасуванню. Самочинна реконструкція спірної квартири проведена за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка ОСОБА_1 у власність чи користування не надавалась. Наявність у відповідача нескасованої зареєстрованої декларації про готовність до експлуатації об`єкта, навіть після скасування права власності на спірний об`єкт нерухомості на підставі рішення суду, надасть можливість відповідачу повторно зареєструвати право власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі наявної декларації.

28 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року з пропуском строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України, в якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року.

У касаційній скарзі заявник як підставу касаційного оскарження зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17, від 14 липня 2021 року у справі № 757/920/20-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 522/11277/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

ОСОБА_1 також зазначає в касаційній скарзі, що зареєструвавши оскаржувану декларацію, органи ДАБІ діяли як суб`єкти владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості, зазначені в самій декларації про готовність до експлуатації об`єкта, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо скасування реєстрації декларації про готовністьдо експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року № ОД 53 та визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора є необґрунтованими.

Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність до експлуатації об`єкта, вона вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного в силу його узаконення. Таким чином, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації виключає можливість віднесення спірного об`єкта нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення, в зв`язку з чим твердження позивача про незаконність проведення реконструкції та будівельних робіт відповідачем є безпідставним.

Державний реєстратор, реєструючи право власності на реконструйований об`єкт на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, виконав свої обов`язки з реєстрації права власності на підставі документів, які відповідно до чинного законодавства були правовою підставою для здійснення такої реєстрації. Оскільки державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права власності на підставі декларації, то це означає, що він не встановив будь-яких порушень законодавства і у нього не виникло сумнівів щодо документів. Апеляційний суд у постанові не зазначив, у чому саме він бачить незаконність дій державного реєстратора, і які є законні підстави для скасування рішення державного реєстратора, яким висновком Верховного Суду він керувався, коли приймав оскаржувану постанову.

Оскільки після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність до експлуатації об`єкта, вона вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного в силу його узаконення, то спірна квартира не може визнаватися самочинно реконструйованою і не може підлягати приведенню до попереднього стану. Апеляційний суд не встановив, що у зв`язку із здійсненням ремонту та змін у спірній квартирі відповідач ОСОБА_1 порушив права власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку (частина друга статті 383 ЦК України). Апеляційний суд не з`ясував, чи є можливість здійснити перебудову реконструйованої квартири з метою приведення її у первісний стан та у який спосіб. Сам факт реконструкції квартири не є підставою для задоволення позовних вимог про зобов`язання привести її у попередній стан. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, апеляційний суд не з`ясував: чи при здійсненні реконструкції квартири відповідачем були допущені саме істотні порушення будівельних норм та правил, санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку; чи є технічна можливість здійснити перебудову реконструйованої квартири з метою приведення її до попереднього стану; у який спосіб можливо здійснити перебудову реконструйованої квартири з метою приведення її до попереднього стану; докази, що такий спосіб не призведе до погіршення цілісності багатоквартирного будинку та не порушить прав інших власників квартир у цьому багатоквартирному будинку.

Відзиви на касаційні скарги станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 19 січня 2023 року касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме надання доказів на підтвердження сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи № 522/17307/19 із Приморського районного суду м. Одеси та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 03 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2023 року продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2023 року матеріали справи № 522/17307/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Одеської обласної прокуратури щодо повідомлення про дату, час розгляду справи та про розгляд справи за участю представника Офісу Генерального прокурора; справупризначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

З огляду на межі апеляційного перегляду справи та зміст касаційних скарг, перегляд справи здійснюється лише щодо вирішення вимог про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року ОД № 53, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку. В іншій частині (вирішення вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна) перегляд цієї справи не здійснюється.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 липня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1776 набув у власність квартиру, загальною площею 52,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 .

05 лютого 2018 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради за заявою ОСОБА_1 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 66 щодо проведення робіт із реконструкції квартири АДРЕСА_2 .

У травні 2018 року ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подана декларація про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція квартири № 1«а» без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, за адресою: АДРЕСА_2 , інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, в декларації не зазначено з посиланням на пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466.

Як випливає із змісту зазначеної декларації про готовність до експлуатації об`єкта, заповненої ОСОБА_1 , проведена реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа об`єкта складала 52,4 кв. м, за проектом реконструкції - 82,7 кв. м. Відповідно до декларації на об`єкті виконано всі передбачені проектною документацією, згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

У пункті 11 вказаної декларації «Інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт» зазначено повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 66 від 05 лютого 2018 року.

У пункті 12 вказаної декларації ОСОБА_1 зазначив, що дата початку будівництва - 05 лютого 2018 року, дата закінчення - 24 травня 2018 року.

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради під час перевірки відомостей, зазначених в декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція квартири № 1«а» без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, за адресою: АДРЕСА_2 , порушень установлених вимог не виявлено та здійснено реєстрацію від 08 червня 2018 року за № ОД 53.

24 липня 2018 року державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М., на підставі технічного паспорта від 23 липня 2018 року та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, серія та номер ОД53 від 08 червня 2018 року, проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на реконструйовану квартиру, загальною площею 82,7 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

20 лютого 2019 року державним реєстратором КП«Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом внесення змін до розділу на об`єкт нерухомого майна щодо зміни функціонального призначення зазначеного об`єкта нерухомого майна з квартири на нежитлове приміщення аптеки та змінено адресу на: АДРЕСА_2 . Як підставу внесення змін зазначено технічний висновок, виданий експертом Козаченко О. М. , технічний паспорт від 31 жовтня 2019 року, виданий ФОП ОСОБА_7 .

Листом Прокуратури Одеської області від 09 липня 2019 року № 05/1-2349вих19 повідомлено Одеську міську раду про порушення інтересів держави шляхом здійснення ОСОБА_1 прибудови до п`ятиповерхового житлового будинку без правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частини першої статі 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 328 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Частина друга статті 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема статтею 391, встановлено єдину підставу для скасування реєстрації декларації, а саме: подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.

При цьому такі недостовірні дані повинні відповідати одній із наступних умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 липня 2023 року у справі № 523/3113/20.

Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (пункт 7 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466).

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в оскаржуваній декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), від 08 червня 2018 року № ОД 53, зокрема у пункті 13 «Інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою», вказано, що відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 відомості щодо земельної ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкції або капітального ремонту автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередач, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення.

Частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надано можливість замовникам будівництва здійснювати реконструкцію об`єкта будівництва за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, у разі якщо така реконструкція здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.

Суди попередніх інстанцій, належним чином дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановили, що у результаті здійснення реконструкції спірної квартири її площа збільшилася із 52,7 кв. м до 82,7 кв. м. Збільшення площі квартири відбулося за рахунок добудови квартири на першому поверсі на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та не надавалася будь-яким особам у власність чи користування для будівництва прибудови.

Враховуючи наведене, зокрема, те, що відповідач ОСОБА_1 зазначив у поданій декларації недостовірні дані, які є підставою вважати спірний об`єкт самочинним будівництвом (об`єкт збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети), Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року № ОД 53.

Доводи касаційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження, а суди першої та апеляційної інстанцій неправильно відмовили у задоволенні цієї вимоги, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень у відповідній частині.

Неправильним є посилання судів на правову позицію Верховного Суду, що міститься у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, від 05 червня 2019 року у справі № 815/3172/18, від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18, від 23 липня 2019 року у справі № 826/5607/17, від 01 жовтня 2019 року № 826/9967/18, від 09 червня 2021 року у справі № 826/2123/18, від 18 червня 2021 року у справі № 420/3572/19 (про те, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку - вчинення позивачем дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт. Разом з тим після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання), оскільки висновки у зазначених постановах є нерелевантними до правовідносин, що виникли між сторонами у справі, що переглядається.

Критерії оцінки відносин на предмет подібності сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у справі № 233/2021/19. За такими критеріями суд касаційної інстанції визначає подібність правовідносин з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Так, у справі № 916/1986/18 суди встановили, що право власності первісного, проміжного та кінцевого власників виникло на законних підставах та на момент його оформлення за кожною з цих осіб не існувало жодних обставин та підстав для відмови їм у реєстрації їх права власності на спірний об`єкт нерухомості, тому суди, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з порушення принципу мирного володіння майном.

У справі № 465/1461/16-а спір виник щодо визнання протиправною та скасування постанови інспектора відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок державної архітектурно-будівельної інспекції про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Справа розглядалася в порядку адміністративного судочинства, судом касаційної інстанції зроблені висновки щодо порядку проведення перевірок, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Водночас у справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено, що внаслідок проведеної реконструкції квартири її власник захопив земельну ділянку, яка перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та не надавалася будь-яким особам у власність чи користування для будівництва прибудови.

Оскільки рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М. М., яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірний реконструйований об`єкт, прийняте із порушенням законодавства за відсутності документів, що підтверджують виникнення права власності на самочинно збудований об`єкт, загальною площею 82,7 кв. м, суд апеляційної інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора.

Встановивши, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом, який розташований на землях територіальної громади м. Одеси та перешкоджає у реалізації територіальною громадою м. Одеси своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири до попереднього стану.

Таким чином, апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення вимог про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири до попереднього стану.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в цій частині суперечать нормам статей 34, 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Оцінка доводів касаційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах

Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22).

Посилання заявника на загальні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17, від 14 липня 2021 року у справі № 757/920/20-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 522/11277/18, щодо застосування норм права не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваної постанови, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

На предмет подібності належить оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19).

Обставини у наведених постановах Верховного Суду відрізняються від обставин у цій справі, що переглядається в касаційному порядку, тому немає підстав вважати, що апеляційний суд ухвалив судове рішення без урахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. У кожній із наведених справ суди виходили із конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так, у справі № 804/1510/16 предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліона» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України було визнання протиправним та скасування рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 17 лютого 2016 року № 13-СК «Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт». Справа розглядалася в порядку адміністративного судочинства, судом касаційної інстанції зроблені висновки щодо порядку проведення перевірок, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Так само у справі № 465/1461/16-а спір виник щодо визнання протиправною та скасування постанови інспектора відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок державної архітектурно-будівельної інспекції про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Справа розглядалася в порядку адміністративного судочинства, судом касаційної інстанції зроблені висновки щодо порядку проведення перевірок, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Правовий висновок, наведений у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, зокрема, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, а тому виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного в силу його узаконення, стосується позовних вимог про визнання неправомірною та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за відсутності додаткових позовних вимог таких, як скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва. У справі, що переглядається у касаційному порядку, прокурор заявив також вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 495/10972/17).

В оцінці доводів касаційної скарги, що відповідно до постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18 після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вона вичерпує свою дію фактом виконання і, як наслідок, будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, потрібно врахувати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19) виходила з оцінки можливості вирішення в судовому порядку вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації для відновлення становища власника у спірних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що будівництво об`єкта на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, без належних дозволів на будівництво та без належно затвердженого проєкту, у межах території, на якій заборонене будівництво, повинно мати наслідком скасування реєстрації декларації судом (схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 330/1009/19).

У справі № 127/23136/17 за позовом Вінницької міської ради до відповідача-фізичної особи про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення цегляного паркану, частини капітальної житлової будівлі площею 47 кв. м, капітальної нежитлової будівлі площею 1 кв. м та приведення земельної ділянки в первинний придатний для використання стан за рахунок відповідача, суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд не перевірив порушення прав позивача відповідачем шляхом спорудження означених будівель.

У справі № 757/920/20-ц позов про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, рішень державних реєстраторів, державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості та визнання права власності пред`явлений фізичною особою до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), державного реєстратора філії комунального підприємства Куманівецької сільської ради «Вектор» міста Києва, Товариства з обмеженою відповідальністю «КНС-Девелопмент», державного реєстратора Київської філії комунального підприємства Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області «Центр реєстрації» міста Київ. Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої оспорюваної позивачем декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання. Отже, скасування реєстрації вищевказаної декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду та залишив у силі рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено.

Водночас у наведеній справі № 757/920/20-ц за установленими судами обставинами спірна земельна ділянка, на якій позивачем був побудований житловий будинок, належала спочатку позивачу (фізичній особі), згодом - ТОВ «КНС-Девелопмент»на підставі договору купівлі-продажу. Тобто у наведеній справі не йшлося про відновлення порушеного права територіальної громади на земельну ділянку, як у справі, що переглядається.

У справі № 522/11277/18 за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Одеської міської ради до фізичних осіб предметом спору було визнання незаконними рішення нотаріуса про реєстрацію прав, скасування записів про право власності та приведення об`єкта нерухомості у попередній стан. Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій на підставі оцінки наявних у справі доказів встановили, що реконструкція спірного житлового приміщення проведена відповідно до чинного законодавства без змін геометричних розмірів існуючих фундаментів, є об`єктом закінченого будівництва, тому відповідачі набули право власності на спірне майно правомірно.

Отже, у наведених заявником постановах суду касаційної інстанції та оскаржуваній постанові апеляційного суду встановлено різні фактичні обставини справ, а тому доводи заявника про неврахування висновків судів касаційної інстанції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставними.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта не відповідають вимогам частин першої та другої статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, касаційну скаргу прокурора задовольнити, судові рішення в частині вирішення вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині, в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо задоволення касаційної скарги прокурора, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь Одеської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 3 842,00 грн, разом - 6 723,50 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року в частині вирішення вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта задовольнити.

Скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 08 червня 2018 року № ОД 53 щодо реконструкції квартири № 1«а» без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користьОдеської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 723,50 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:О. В. Білоконь
І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
А. С. Олійник