Справа № 204/9108/23
Провадження № 2/204/2642/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві,-

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна Компанія» із вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві (а. с. 1-4 та на звороті).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він з відповідачем перебував у трудових відносинах у період з 28 грудня 2016 року працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, наказом від 05 жовтня 2017 року був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я. У зв`язку з постійним хворобливим станом, лікарсько-експертною комісією при «Інституті медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України у позивача встановлено наявність хронічного професійного захворювання (Медичний висновок № 45/1127 від 07 грудня 2022 року). 16 грудня 2022 року складений акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким позивачу встановлена: хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше та виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Висновком травматологічної МСЕК м. Покровська від 22 грудня 2022 року йому була встановлена третя група інвалідності та 65% втрати працездатності з 22 грудня 2022 року зі строком переогляду 22 грудня 2025 року. У зв`язку з вказаним професійним захворюванням у позивача порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває фізичний біль у суглобах та спині, оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання постійно відчуває віддишку, нехватку кисню, фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Вказує, що перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання,стрес, депресію. Вважає, що йому спричинено моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди позивач виходить з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 жовтня 2022 року та оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 65% професійної працездатності, безстрокове призначення третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я. Керуючись принципом розумності, виваженості тасправедливості ступінь моральної шкоди оцінює в 36 місячних розмірів мінімальної заробітної плати: 6700 грн (місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 жовтня 2022 року, встановлений ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік») х 36 =241200 грн. Також вказує, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.Тому, прохає суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди завданої професійним захворюванням у розмірі 241200 гривень, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 22 червня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 15 годину 30 хвилин 10 серпня 2023 року (а. с. 18), яка надіслана відповідачу 26 червня 2023 року за вихідним № 17679/23-вих/2/204/2642/23 (а. с. 20) та, яка ним отримана 04 липня 2023 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 23).

18 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідача адвокатки Бузівської Н.М., на позовну заяву (а. с. 24-30), в якому вона прохає у позові відмовити у повному обсязі, визнати поважним причини ненадання до суд відзиву на позов та поновити строк подання до суду відзиву на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву зазначено, що оформлюючи трудові відносини з позивачем, останньому були роз`яснені його права та обов`язки, проінформовано про умови праці, наявність небезпечних і шкідливих чинників, а також можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах прані позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, які надаються в порядку, визначеному законодавством. Вважає, що усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно не повідомляв адміністрацію відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. За весь період роботи на підприємстві відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Зазначає, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я. Відповідач не порушував право позивача на належні та безпечні умови праці. Вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Наполягає на тому, що в діях відповідача відсутня провина у виникненні у позивача професійного захворювання, у зв`язку з чим відповідач не є особою, яка повинна відповідати перед позивачем. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні розрахункові чи інші документи, які б свідчили про витрати, пов`язані з відновленням психологічного стану. Посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зав`язків не підтверджено жодними документами. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, на переконання відповідача є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Визначений позивачем розмір моральної шкоди є значно завищеним. Вважає, що позовні вимоги не підтверджуються належними доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Проте зазначає, що розгляд питання оподаткування не є предметом розгляду справи. Разом з цим зазначає, що внаслідок початку 24 лютого 2022 року збройної агресії проти України, більшість робітників відповідача працюють онлайн з постійним виключенням світла, що викликає в умовах воєнного стану дуже великі труднощі з отриманням доказів по справі. З урахуванням вищевикладених обставин та складністю та специфічності спору, для підготовки відзиву на позовну заяву та надання належних доказів по справі відповідачу був необхідний додатковий час для отримання відповідної доказаної бази, розшуку документів в структурних підрозділах відповідача (в тому числі в архівах підприємства), з метою з`ясування всіх обставин справи. Відповідачем в процесі розшуку архівних документів у зв`язку з бойовими діями виникли деякі трудності у пошуку зазначених документів. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачу потрібен додатковий час. У зв`язку з чим, просить суд визнати поважними причини пропуску строку подання відзиву до суду.

Станом на дату розгляду справи відповідь на відзив позивачем не подано.

У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутністю (а. с. 42), в якій на задоволені позову наполягала.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 47), причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28 грудня 2016 року, працював прохідником 5 розряду з повних робочим днем на підземній роботі, наказом № 3203-к від 05 жовтня 2017 року він був звільнений з займаної посади за п. 2 ст. 40 КЗпП за за станом здоров`я, перешкоджає продовженню данної роботи, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а. с. 13-15).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16 грудня 2022 року, затвердженим 16 грудня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. (а. с. 6-7), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М 54.1); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н 90.3); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого другого ст.) (J 41.0)». Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ДП ВК «Краснолиманська», шахта 1/3 Новогродівська; ТОВ «Краснолиманське», ПрАТ «ШУ «Покровське», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 120116 від 22 грудня 2022 року, яка видана міжрайонною травмотологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 8), вбачається, що позивачу було встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках первинно за сукупністю 65% з 22 грудня 2022 року до 01 січня 2026 року, дата преогляду 22 грудня 2025 року. Потреба у медикаментозному лікуванні за профзахворюванням, санаторно-курортне лікування по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК № 20.

Відповідно до медичного висновку Лікарської-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 07 грудня 2022 року № 45/1127 встановлено: хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше (а. с. 9).

09 грудня 2022 року клінікою професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» до Товариства з обмеженною відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» було направлено повідомлення форми П-3 про хронічне професійне захворювання (отруєння) ОСОБА_1 (а. с. 12).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з цим, приписами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з вимогами ст. 38 Гірничого Закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю.

Приписами ст. 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Нормами ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим йому третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 241200 гривень.

Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписами ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Нормами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Так, у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу.

Суд, зазначає, що не приймає до уваги доводи представниці відповідача про те, що наявність вини останнього у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, оскільки вони спростовані матеріалами справи.

Так, зокрема, в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16 грудня 2022 року, затвердженим 16 грудня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. комісією зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у позивача виявлено не було, професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ДП ВК «Краснолиманська», шахта 1/3 Новогродівська; ТОВ «Краснолиманське», ПрАТ «ШУ «Покровське», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

Разом з цим, в Акті зазначено про те, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів у ТОВ «Шахтобудівельна компанія» 09 місяців 08 днів.

Суд зазначає про те, що посилання представниці відповідача у відзиві на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання, є безпідставними та суперечать встановленим обставинам справи, оскільки згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16 грудня 2022 року, затвердженим 16 грудня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В., причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є: вуглепородний пил - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3; важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 148,9 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг; робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 29% зміни при нормативному значенні до 30 градусів - 25% зміни; нахили корпусу 175 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну; фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 93 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині суд не бере до уваги.

Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець, у якого позивач пропрацював 09 місяців 08 днів, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання.

Водночас, відповідно до роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності у відносно молодому віці на момент складання Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) 38 років, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності з 22 грудня 2022 року до 01 січня 2026 року з датою переогляду 22 грудня 2025 року.

Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування.

У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання позивач, хоч і не позбавлений права на працю, але має значні обмеження щодо неї.

З огляду на викладене, враховуючи факт отримання позивачем професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65%, необхідність лікування, суд вважає, що вказані професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили його змінити свій способі життя, а відтак дійсно йому завдано моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахування м суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Так, у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65% своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності з 22 грудня 2022 року до 01 січня 2026 року з датою переогляду 22 грудня 2025 року, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках.

Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина.

Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою.

За таких обставин, суд доходить висновку про доведеність факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування та з урахуванням того, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів не лише на підприємстві відповідача, з відповідача ТОВ «Шахтобудівельна Компанія» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 80000 гривень, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог п. п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6700 гривень, а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 80000 гривень перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700 х 4 = 26800), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

За таких обставин, моральна шкода у розмірі 80000 гривень підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач працював на підприємстві відповідача, де отримав професійне захворювання, пов`язане із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати ним професійної працездатності в загальному розмірі 65% (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, що в подальшому зумовило порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити свій способі життя, що, як наслідок, завдало йому моральну шкоду, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, які підтверджені належними та достатніми доказами, які відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 80000 гривень, а позивач, в силу закону (на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, тобто у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру, встановленому законом на момент звернення позивача до суду з даним позовом (позивач звернувся до суду з даним позовом 19 червня 2023 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна Компанія» (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізнична, буд. 82; ) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна Компанія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна Компанія» на користь Держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна