Дата документу 24.01.2023
Справа № 334/3380/22
Провадження № 2/334/267/23
24 січня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
за участю секретаря Півень М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_2 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу Н-2932 від 12.11.1998 року.
У вказаній квартирі зареєстрована її донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2019 року, ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до міста Одеса, та у вказаній вище квартирі не проживає, що підтверджується показами свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Незважаючи на те, що відповідачка тривалий час не проживає у належній позивачці квартирі, ОСОБА_2 не змінила місце своєї реєстрації у добровільному порядку.
Позивачка просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити позов у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідачів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши сторону позивача та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На теперішній час в квартирі зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. (а.с.10)
Також, за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом від 23.08.2022 року з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи. (а.с.17)
Відповідачка не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована, квартирою не цікавиться, не сплачує комунальні платежі, а позивачка змушена сплачувати додаткові комунальні послуги. Факт не проживання ОСОБА_2 підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.08.2022 року, який посвідчений сусідами ОСОБА_5 ОСОБА_3 та їх поясненнями.
Так, в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона сусідка позивачки та проживає в квартирі АДРЕСА_2 близько 20 років. Пояснила, що дочка позивачки ОСОБА_9 не проживає в квартирі АДРЕСА_3 вже близько 2 років, оскільки вийшла заміж та поїхала.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що вона подруга позивачки ОСОБА_1 . Пояснила, що дочка позивачки ОСОБА_9 не проживає в квартирі АДРЕСА_3 , вона ходить у гості до позивачки та ОСОБА_10 в квартирі не бачить, знає що наразі вона перебуває десь закордоном.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
Такий правовий висновок зроблений в постанові ВС КЦС від 09.12.2020 року справа № 209/2642/18.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вже тривалий час не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована, що підтверджується показами свідка.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 31.01.2023 року.
Суддя: Баруліна Т. Є.