Житомирський апеляційний суд
Справа №282/750/22 Головуючий у 1-й інст. Носача В.М.
Категорія 76 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №282/750/22 за позовом ОСОБА_1 до Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Носача В.М. в смт Любарі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області. Просила: визнати незаконним та скасувати наказ Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області від 25 серпня 2022 року №26-к про звільнення з посади вчительки географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області у зв`язку з закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України); поновити на посаді вчительки географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 05 вересня 2019 року працювала в Старочорторийській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів Любарської селищної ради Житомирської області, зокрема, 05 вересня 2019 року прийнята на посаду вчителя основ здоров`я за сумісництвом на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника (згідно з наказом від 05 вересня 2019 року №19-к); 01 листопада 2019 року переведена на посаду вчителя географії за сумісництвом (згідно з наказом від 01 листопада 2019 року №35-к); 28 січня 2021 року переведена на посаду вчителя географії на основне місце роботи (згідно з наказом від 28 січня 2021 року №04-к). Наказом Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області від 25 серпня 2022 року №26-к звільнена з посади вчительки географії з 25 серпня 2022 року у зв`язку з закінченням строкового трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. 25 серпня 2022 року ознайомлена з наказом про звільнення та їй видана трудова книжка. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки з нею строковий трудовий договір не укладався та відповідач порушив процедуру звільнення. Так, наказом від 28 січня 2021 року №04-к вона була переведена на посаду вчителя географії за основним місцем роботи з 28 січня 2021 року. У своїй заяві від 28 січня 2021 року вона виразила бажання продовжити трудові відносини на посаді вчителя, але не надавала згоди на укладення трудового договору на певний строк. Оскільки в порядку переведення строки трудових відносин не встановлювалися та із неї не погоджувалися, то вона вважала трудові відносини безстроковими. Про те, що трудові відносини носили строковий характер із визначеною датою закінчення строку дії трудового договору (25 серпня 2022 року) вона дізналася після ознайомлення з наказом про своє звільнення. Наполягає на тому, що у спірних правовідносинах відсутнє її волевиявлення на укладення строкового трудового договору з чітко визначеним строком - 25 серпня 2022 року. У зв`язку з неповідомленням її про строковий характер трудових відносин та конкретну дату їх припинення, вона була позбавлена можливості завчасно, до закінчення строку, подати письмову заяву, тобто виразити своє волевиявлення щодо бажання продовження трудових відносин чи укладення нового строкового трудового договору. З аналізу наказів від №№04-к та 26-к випливає, що фактично 10 серпня 2021 року відбулася зміна в односторонньому порядку з ініціативи відповідача безстрокових трудових відносин у строкові, тоді як ключовим моментом при укладенні строкового трудового договору є узгодження сторонами строку дії трудового договору. Разом із тим, із наказами від 10 серпня 2021 року №12-к та від 25 липня 20922 року №23-к вона роботодавцем не ознайомлювалася та ці накази до її трудової книжки не внесені. Крім того, у наказі від 25 серпня 2022 року №26-к відповідач, як на підставу, посилається на наказ від 10 серпня 2021 року №12-к, із яким вона ознайомлена не була та його зміст їй невідомий.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що по-перше, у матеріалах справи відсутній підписаний нею строковий трудовий договір від 11 серпня 2021 року, а факт укладення письмового строкового трудового договору може підтверджуватися лише підписаним обома сторонами договором. Окрім того, факт укладення трудового договору на певний строк має бути відображено як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі роботодавця, яким оформлено трудовий договір. Також у наказі про звільнення №26-к, який внесений до її трудової книжки, чітко зазначено, що підстава прийняття на роботу наказ від 10 серпня 2021 року №12-к, копія якого у матеріалах справи відсутня. Отже, в матеріалах справи відсутні докази укладення строкових трудових правовідносин від 11 серпня 2021 року між сторонами. Також у матеріалах справи відсутній наказ від 10 серпня 2021 року №12-к про її звільнення. За таких обставин, суд не встановив, яким наказом був укладений 11 серпня 2021 року строковий трудовий договір (і чи був укладений) між сторонами. Наказом від 10 серпня 2021 року про прийняття на роботу (в той же час і про звільнення з роботи) чи наказом від 10 серпня 2022 року №13-к, до якого внесені зміни наказом від 11 серпня 2021 року №59-од. У матеріалах справи відсутні накази. Разом із тим, 11 серпня 2021 року вона знаходилася на робочому місці, але процедура укладення строкового трудового договору відповідачем проведена не була, що ставить під сумнів акт від 31 серпня 2021 року. По-друге, у трудовій книжці відсутні записи від 10 серпня 2021 року про звільнення та від 11 серпня 2021 року про укладення строкового трудового договору. Вона працювала на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії з 28 січня 2021 року без укладення строкового трудового договору (наказ №04-к). Робота за строковим трудовим договором від 11 серпня 2021 року не відображена у її трудовій книжці. По-третє, щодо акта від 11 серпня 2021 року, то відсутні докази здійснення телефонних дзвінків (роздруківки). Пропозицій щодо укладення строкового трудового договору з боку керівника закладу освітим 11 серпня 2021 року не надходило. Щодо акта від 31 серпня 2021 року, то вона не могла підписати або відмовитися від підписання договору у вихідний день, оскільки з неповним навантаженням її робочими днями були понеділок та середа, відповідно 30 серпня 2021 року та 01 вересня 2021 року. По-четверте, факт перебування працівника у відпустці не може підтверджуватися графіками. Належним доказом має бути наказ про надання відпустки, виданий роботодавцем. По-п`яте, вона не була обізнана про складання актів, наявних у матеріалах справи; не ознайомлена з наказом від 11 серпня 2021 року про, начебто, строковий трудовий договір; не підписувала строкового трудового договору від 11 серпня 2021 року; вважала, що працює на безстроковому трудовому договорі відповідно до наказу від 28 січня 2021 року №04-к. Окрім того, якщо педагогічний працівник не згодний з укладенням строкового трудового договору, то відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачений особливий порядок звільнення педагогічного працівника, - звільнення згідно з п.9 частини першої ст.36 КЗпП України. Такого порядку звільнення відносно неї застосовано не було. По-шосте, рішенням Конституційного Суду України від 07 лютого 2023 року справа №1-5/2020 (118/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абзац третій частини другої ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту», згідно з яким «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років», унаслідок чого унеможливлено укладення безстрокових трудових договорів із цією категорією педагогічних працівників. По-сьоме, під час судового розгляду справи розглядалося клопотання відповідача від 12 грудня 2022 року про долучення доказів до матеріалів справи, строк на подання яких закінчився. Проте, попри заперечення сторони позивача суд першої інстанції долучив докази до матеріалів справи, при цьому жодним чином не мотивуючи пропуск строку, чим порушив норми процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Старочорторийська гімназія Любарської селищної ради Житомирської області про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.74,88 т.2). Додатково представнику відповідача адвокату Сон К.Е. судова повістка направлена на електронну пошту, яка зазначена у поясненні на апеляційну скаргу (а.с.75 т.2). Суд про причини неявки представника не повідомлений. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явився в судове засідання без поважних причин. Окрім того, за загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись із заявами про укладення трудового договору та про продовження трудових відносин, позивач погодилася із строком дії трудового договору на один рік. За таких обставин та враховуючи обізнаність позивача про зміни у законодавстві про строковість трудових договорів з працівниками, які отримують пенсію за віком, у ОСОБА_1 були відсутні підстави вважати, що вона працює за безстроковим трудовим договором. Згідно з графіків відпусток позивач із 15 червня по 10 серпня 2020 року перебувала у щорічній основній відпустці, а тому чинність трудового договору ОСОБА_1 від 01 липня 2020 року продовжено до закінчення відпустки - до 10 серпня 2022 року. ОСОБА_1 11 серпня 2022 року подала директору роботодавця заяву, в якій просила продовжити з нею трудові відносини на посаді вчителя географії з 11 серпня 2021 року. Відповідач повідомив позивача про укладення з 11 серпня 2021 року строкового трудового договору на попередніх умовах, тобто строком на один рік, про що складений акт від 11 серпня 2021 року. Отже, про укладення строкових трудових договорів від 01 липня 2020 року та від 11 серпня 2021 року і їх дію, а також припинення трудових правовідносин у зв`язку з закінченням їх дії позивач була обізнана завчасно, подаючи згоду на строковість трудового договору шляхом написання відповідних заяв. Відповідно до поданої позивачем заяви від 25 липня 2021 року та графіку щорічних відпусток, ОСОБА_1 із 25 липня по 25 серпня 2022 року перебувала у щорічній відпустці, строк трудового договору від 11 серпня 2021 року продовжено до закінчення відпустки. З урахуванням того, що строк дії трудового договору між сторонами сплив та роботодавець поставив вимогу його припинення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач правомірно звільнена з займаної посади 25 серпня 2022 року в останній день відпустки.

Колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до наказу Старочорторийської гімназії Любарського селищної ради від 25 серпня 2022 року №26-к «Про звільнення» ОСОБА_1 , вчителька географії, звільнена 25 серпня 2022 року у зв`язку і закінченням строкового трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. У наказі зазначена підстава звільнення: наказ про прийняття на роботу від 10 серпня 2021 року №12-к та наказ про продовження дії строкового трудового договору від 25 липня 2022 року №23-к (а.с.11 т.1).

Разом із тим, із змісту наказу Старочорторийської гімназії Любарського селищної ради від 10 серпня 2021 року №12-к «Про звільнення з роботи» слідує, що ОСОБА_1 цим наказом була не прийнята на роботу, а навпаки звільнена у зв`язку із закінченням строкового трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, хоча такого запису про звільнення у 2021 році до її трудової книжки не вносилося (а.с.12-14 т.1, а.с.68 т.2).

Водночас, наказом Старочорторийської гімназії Любарського селищної ради від 25 липня 2022 року №23-к «Про продовження дії строкового трудового договору відповідно до наказу від 21 липня 2022 року №20-в» продовжена дія строкового трудового договору з вчителькою географії ОСОБА_1 на період щорічної основної відпустки з 11 по 25 серпня 2022 року (а.с.65 т.2).

Також у матеріалах справи міститься ксерокопія наказу Старочорторийської гімназії Любарського селищної ради від 10 серпня 2021 року №13-к «Про укладення строкового трудового договору», яким наказано укласти з ОСОБА_1 , вчителькою географії, строковий трудовий договір із 11 серпня 2021 року строком на один рік (а.с.67 т.2). Підстава видання адміністративно-розпорядчого акта: заява ОСОБА_1 від 10 серпня 2021 року. Разом із тим, відповідачем надана ксерокопія наказу Старочорторийської гімназії Любарського селищної ради від 11 серпня 2021 року №59-од «Про внесення змін до наказу №13-к», яким змінена дата наказу №13-к із 10 серпня 2021 року на 11 серпня 2021 року (а.с.66 т.2).

У матеріалах справи заява ОСОБА_1 від 10 серпня 2021 року, на яку йде посилання у наказі Старочорторийської гімназії Любарського селищної ради №13-к «Про укладення строкового трудового договору», відсутня. Натомість є заява ОСОБА_1 від 11 серпня 2021 року, якою позивач просить продовжити із нею трудові відносини на посаді вчителя географії з 11 серпня 2021 року (а.с.88 т.1). Про будь-яку строковість трудових відносин у заяві не зазначається.

Окрім того, у матеріалах справи міститься строковий трудовий договір від 11 серпня 2021 року №2 на період із 11 серпня 2021 року по 11 серпня 2022 року, який працівником ОСОБА_1 не підписаний, а підписаний лише роботодавцем, тобто відповідачем (а.с.61-63 т.1).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до частини першої ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк із урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, умовами укладення строкового трудового договору є: характер виконуваної роботи; умови виконання роботи; інтереси працівника; інші випадки, передбачені законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.

За положеннями п.2 частини першої ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений лише строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладений всупереч правилам ст.23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п.2 частини першої ст.36 КЗпП України.

При розгляді трудового спору колегія судів апеляційного суду усі сумніви тлумачить на користь позивача, як більш слабкої ланки у трудових правовідносинах. Так, у заяві позивача від 11 серпня 2021 року відсутнє волевиявлення на укладення строкового трудового договору на період із 11 серпня 2021 року по 11 серпня 2022 року, оскільки ОСОБА_1 у заяві висловила лише бажання продовжити трудові відносини на посаді вчителя географії з 11 серпня 2021 року; доказів про ознайомлення позивача із наказом від 10 серпня 2021 року №12-к матеріали справи не містять; у трудовій книжці позивача відсутній запис роботодавця про її звільнення у зв`язку з закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 частини першої ст.36 КЗпП України з 10 серпня 2021 року; ОСОБА_1 строковий трудовий договір від 11 серпня 2021 року №2 зі строком дії трудового договору з 11 серпня 2021 року по 11 серпня 2022 року не підписувала; наказ №13-к про укладення з позивачем строкового трудового договору виданий відповідачем раніше, ніж ОСОБА_1 написала заяву про продовження трудових відносин із посиланням на заяву позивача від 10 серпня 2021 року, існування якої відповідачем не доведено; наказ про звільнення №26-к, виданий роботодавцем із посиланням на наказ від 10 серпня 2021 року №12-к, який не є наказом про прийняття на роботу, а є наказом про звільнення з роботи, на що суд першої інстанції уваги не звернув та оцінки відповідним обставина не надав, а тому дійшов помилкового висновку про укладення сторонами 11 серпня 2021 року трудового договору на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, зокрема, ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги, що строковий трудовий договір укладений без належного погодження позивача та всупереч правилам ст.23 КЗпП України, умова про його строк із 11 серпня 2021 року по 11 серпня 2022 року є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк і він не міг бути припинений у зв`язку із закінченням строку. За таких обставин, перебування позивача у відпустці з 25 липня по 25 серпня 2022 року не має правового значення, оскільки йдеться не про зміну дати звільнення позивача, із визначенням дати припинення трудових правовідносин - перший день після закінчення періоду відпустки, а про звільнення позивача без законних підстав та поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Отже, апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції на ухвалює нове, яким визнає наказ Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області від 25 серпня 2022 року №26-к «Про звільнення» незаконним та поновлює ОСОБА_1 на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області з 26 серпня 2022 року.

На час поновлення позивача на роботі Конституційним Судом України ухвалено Рішення від 07 лютого 2023 року в справі №1-5/2020 (118/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац третій частини другої ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року №463-ІХ, згідно з яким «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років». У пункті другому резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України прописано, що абзац третій частини другої ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року №463-ІХ, визнаний неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, наразі можливо укладати безстрокові трудові договори із цією категорією педагогічних працівників.

Відповідно до змісту частини другої ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотримання вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразової виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати.

Отже, середньоденна заробітна плата складає 303,51 грн (7 843,87+ 5 207,04/ 43) (а.с.15). Загальна сума середнього заробітку за період із 26 серпня 2022 року по день ухвалення апеляційним судом рішення у справі становить 102 889,89 грн (309,51 * 339), яка стягується із відповідача на користь позивача у порядку ст.235 КЗпП України. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, апеляційний суд визначає загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, відповідно вирішує питання судового збору. За положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 2 021,29 грн покладається на відповідача та стягується на користь держави, враховуючи, що позов підлягає до задоволення та позивач в усіх судових інстанціях звільняється від сплати судового збору в справах про поновлення на роботі ст.5 Закону України «Про судовий збір» (992,40+1 028,89).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Визнати незаконним наказ Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області від 25 серпня 2022 року №26-к «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області з 26 серпня 2022 року.

Стягнути з Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 102 889 грн 89 коп.

Стягнути з Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на користь держави 2 021 грн 29 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: