Справа № 461/2581/23 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2005/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

10.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просила стягнути на її користь 8 292 грн 30 коп.

В обґрунтування вимог зазначила, що між нею та АТ «Ідея банк» укладено кредитний договір № F81.106.75932 від 18.03.2013. Згідно п. 1.1 договору, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 24036 грн. Відповідно до п. 1.5 договору, за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 1,1500% щомісячно від початкової суми кредиту. Додатком 1 кредитного договору № F81.106.75932 від 18.03.2013 визначено графік щомісячних внесків за кредитним договором та визначено розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості. Загалом позивачем сплачено плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором у сумі 8292 грн 30 коп. Вважає, що п. 1.5. Кредитного договору є нікчемним, а сплачена на його підставі плата за обслуговування кредитноi заборгованості в сумі 8 292 грн 30 коп. підлягає поверненню.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору № F81.106.75932 від 18.03.2013 в сумі 8292, грн 30 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Рішення суду оскаржило АТ «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не наведено жодного доказу, який вказує на правомірність даного рішення. Також в матеріалах справи відсутні докази, які посвідчують факт сплати позивачем комісії в розмірі 8292,30 грн. Вказує, що за час користування кредитом, позивачка сплатила комісію в розмірі 2764,10 грн, оскільки 14.01.2014 угода була закрита достроково. Приймаючи рішення про нікчемність комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд застосував норми Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11, 12), які до даних правочинів не застосовується, оскільки оспорюванні кредитні договори були укладені в період, коли цей Закон не був прийнятий, а відтак суд неправомірно визнав положення п. 1.5 кредитного договору нікчемними. Також у справі подано заяву про застосування термінів позовної давності.

Просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № F81.106.75932 від 18.03.2013.

Згідно пункту 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 24036 грн.

Пунктом 1.5 Кредитного договору передбачено, що за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 1,1500% щомісячно від початкової суми кредиту.

Додатком № 1 кредитного договору визначено графік щомісячних внесків за кредитним договором та визначено розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості.

25.04.2023 у даній справі № 461/2581/23 від представника АТ «Ідея Банк» ? Трофімової Л.А. надійшла заява про застосування термінів позовної давності. Зі змісту заяви вбачається, що відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що п. 1.5 Кредитного договору, укладеного мiж АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 є нікчемним, а перераховані кошти на його виконання підлягають стягненню на користь позивача.

Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

З наведених підстав незаконною є встановлення винагороди за обслуговування кредиту, що за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь і які супроводжують кредит.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення і у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 (провадження № 61-21827св18).

За наведених обставин суд прийшов до правильного висновку про нікчемність пункту 1.5 Кредитного договору і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Разом з тим у даній справі від представника відповідача надійшла заява від 25.04.2023 про застосування строків позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (ч. 3 ст. 261 ЦК України).

Частина третя статті 261 ЦК України є спеціальною нормою стосовно частини першої статті 261 ЦК України. Законодавець у частині третій статті 261 ЦК України передбачив особливості початку перебігу позовної давності.

Враховуючи наведене, перебіг позовної давності розпочався 18.04.2013, оскільки в цей день було здійснено списання (перерахування) коштів, що вказувало на його виконання.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка пред`явила позов лише 10.04.2023, тобто з пропуском позовної давності, а відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року скасувати та постановити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.12.2023

Головуючий

Судді