ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/1068/20 Номер провадження 22-ц/814/3743/23Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дорош А.І., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох відсотків річних за прострочення сплати процентів, трьох відсотків річних з суми основного боргу

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У лютому 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд, згідно із збільшеними позовними вимогами від 15.03.2021 (а.с. 113-115) стягнути із ОСОБА_2 9 512,77 доларів США - процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 по 05.11.2020 включно в розмірі облікової ставки НБУ; 1 943,36 доларів США 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 26.01.2004 по 05.11.2020; 686,70 доларів США 3% річних за прострочення сплати основного боргу за період з 18.08.2016 по 15.11.2020, а також моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що 07.02.2018 у зв`язку із переуступкою права вимоги (20.07.2016 - договір відступлення права вимоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 07.02.2018 - договір відступлення права вимоги між ОСОБА_4 та ним, ОСОБА_1 ) він набув всіх прав кредитора до ОСОБА_2 за договором позики від 25.05.2001, укладеним ним з ОСОБА_3 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2019 у справі № 546/852/16-ц за його позовом було стягнуто із ОСОБА_2 на його користь суму за договором позики від 25 травня 2001 року в розмірі 5 000 доларів США, проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 195,82 долара США та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 34,93 долара США.

Однак, станом на 20.02.2020 відповідач вказане рішення суду не виконав.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 прохав стягнути з відповідача відсотки у порядку ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ за користування грошовою позикою у сумі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 (з дати набрання чинності ЦК України 2003 року, оскільки правовідносини з договору позики хоч і виникли до прийняття ЦК України 2003 року, однак є триваючими і продовжили існувати після набрання чинності ЦК України 2003 року) по 05.11.2020; 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 26.01.2004 по 05.11.2020 у порядку ст. 625 ЦК України, а також у порядку 625 ЦК України - 3% річних за прострочення повернення основної суми боргу за період з 18.08.2016 по 05.11.2020.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох відсотків річних за прострочення сплати процентів, трьох відсотків річних з суми основного боргу - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 526,44 долари США як 3% річних з суми основного боргу за період з 18.08.2016 по 20.02.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 129,04 грн.

Решту суми судового збору у розмірі 2 810,28 віднесено на користь держави.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохав скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь 686,70 доларів США, як 3% річних з суми основного боргу відповідача за період прострочення з 18.08.2016 по 15.03.2021.

Вказував, що під час розгляду справи у місцевому суді, він збільшив позовні вимоги в цій частині щодо стягнення 3% річних за прострочення повернення основної суми позики, а суд цього не врахував та задовольнив лише частину позовних вимог згідно із первісним позовом, залишивши поза увагою збільшення позивачем періоду стягнення та суми.

щодо узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходив.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 21.12.2023 не з`явився, будучи належним чином та своєчасно повідомлений апеляційним судом про розгляд справи, про що в матеріалах справи наявні наступні докази: рекомендоване поштове відправлення, яке повернулось до суду без вручення адресату "за відсутності адресата" за адресою останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ; розміщення на офіційному сайті судової влади оголошення про виклик у судове засідання 21.12.2023; додатково: доставка 29.11.2023 СМС-повідомлення про судове засідання 21.12.2023 на телефон відповідача НОМЕР_1 .

Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає, в силу положень ст. 372 ЦПК України, апеляційному перегляду справи.

щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що згідно з борговою розпискою від 25 травня 2001 року ОСОБА_2 25 травня 2001 року отримав у борг від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 5 000 доларів США зі строком повернення до 25 травня 2016 року, за умови повернення 20 000 доларів США. (а.с. 6)

Також, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 травня 2001 року уклали договір, згідно з яким ОСОБА_3 , з однієї сторони, а ОСОБА_2 , з іншої сторони, домовились про наступне: ОСОБА_5 бере у борг у ОСОБА_3 5 000 доларів США з видачею їй розписки від 25.05.2001 року. ОСОБА_2 зобов`язується повернути у строк до 25.05.2016 року ОСОБА_3 20 000 доларів США. ОСОБА_2 має право дострокового повернення боргу, в такому випадку, сума, яка підлягає поверненню, визначається пропорційно кількості днів користування позикою. Гроші у сумі 5 000 доларів США передаються ОСОБА_2 у час підписання цього договору та розписки від 25.05.2001 року.

У зазначеному договорі вказані адреси сторін та договір підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5)

Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року у справі № 546/852/16 (провадження № 2/645/67/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики згідно договору позики від 25 травня 2001 року в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 25 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 195 (сто дев`яносто п`ять) доларів США 82 (вісімдесят два) центи; три проценти річних від простроченої суми з 25 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 34 (тридцять чотири) долари США 93 (дев`яносто три) центи; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 42 (сорок дві) копійки; в іншій частині позовних вимог про стягнення 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США відмовлено. (а.с. 7-11)

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року залишено без змін. (а.с. 12-20)

Місцевий суд, дослідивши обставини, встановлені вказаним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року, встановив наступне.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 20 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відступила ОСОБА_4 свої права кредитора по відношенню до ОСОБА_2 (п. 1.3) щодо виконання останнім обов`язків, передбачених Розпискою, в обсязі та на умовах, що існують на час укладення цього договору. У зв`язку з отриманням права вимоги до боржника, ОСОБА_4 25 липня 2016 року надіслала ОСОБА_2 «повідомлення про заміну кредитора та вимогу про розрахунок» про те, що між ним та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги від 20 липня 2016 року щодо належного розрахунку відповідача згідно Розписки в обсязі та на умовах, що існують на час укладення договору про відступлення права вимоги. Разом з цим повідомленням позивачем була надана копія вищевказаного договору про відступлення права вимоги. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07 лютого 2018 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відступив ОСОБА_1 , свої права кредитора по відношенню до ОСОБА_2 щодо виконання останнім обов`язків, передбачених Основним договором (розпискою без номеру від 25 травня 2001 року, яка видана ОСОБА_2 ОСОБА_3 , та договором відступлення права вимоги від 20.07.2016, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), в обсязі та на умовах, що існують на час укладення цього договору. У зв`язку з отриманням права вимоги до боржника, ОСОБА_1 08 лютого 2018 року надіслав ОСОБА_2 «повідомлення про заміну кредитора та вимогу про розрахунок» про те, що між ним та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги від 20 липня 2016 року щодо належного розрахунку відповідача згідно Розписки в обсязі та на умовах, що існують на час укладення договору про відступлення права вимоги. Разом з цим повідомленням позивачем була надана копія вищевказаного договору про відступлення права вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 9 512,77 доларів США - відсотків за користування позикою в розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 по 05.11.2020 включно на рівні облікової ставки НБУ у порядку ст. 1048 ЦПК України, місцевий суд виходив з того, що порядок сплати процентів від суми позики, отриманої в іноземній валюті, за положеннями частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосований з огляду на відсутність передбаченого законом механізму (формули) їх застосування та нарахування. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 1 943,36 доларів США за період з 26.01.2004 по 05.11.2020, нарахованих за неповернення боржником 9 512,77 доларів США, місцевий суд зазначив, що позовні вимоги в цій частині є похідними від стягнення 9 512,77 доларів США - відсотків за користування позикою в розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 по 05.11.2020, а тому також задоволенню не підлягають.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних за прострочення виконання основного зобов`язання за період з 18.08.2016 по 20.02.2020 у сумі 526,44 доларів США, місцевий суд виходив з того, що позивач має право на нарахування вказаної компенсаційної виплати у порядку ст. 625 ЦК України в іноземній валюті, при цьому, при визначенні розміру 3% річних суд виходив із розрахунку, наданого позивачем, який проведений відповідно до положень чинного законодавства та є наступним: 3 % річних х суму боргу 5 000 доларів США за період з 18.08.2016 по 20.02.2020 х (1 281 день) /365/100 = 526, 44 доларів США.

Враховуючи часткове задоволення позову (4,39 %) (526,44 доларів США від ціни позову 11 982,57 доларів США х 100 %), а також те, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи та як громадянин, віднесений до 1 категорії постраждалих на ЧАЕС (а.с. 31), суд, на підставі п. п. 9, 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», стягнув із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 129,04 грн (4,39 % х 2 939,32 грн судового збору, що сплачений за подачу позову) (курс НБУ станом на 26.02.2020 року (дата подачі позову) за 1 долар США - 24,53 грн х 11 982,57 доларів = 293 932,44 грн; судовий збір за подачу позову становить 1 % ціни позову 2 939,32 грн). Решту суми судового збору у розмірі 2 810, 28 грн віднесено на рахунок держави.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Щодо меж апеляційного перегляду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Місцевим судом позов задоволено частково лише в частині стягнення 3% за ст. 625 ЦК України за прострочення повернення основної суми позики за період з 18.08.2016 по 05.11.2020 у сумі 526,44 долари США.

З урахуванням доводів апеляційної скарги та її прохальної частини, рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем саме в цій частині. В іншій частині (щодо відмовлених позовних вимог) рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому і не переглядається апеляційним судом.

Щодо стягнення 3% річних за прострочення повернення основної суми позики

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлені статтею 625 Ц України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2021 справа № 202/814/19).

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

Як встановлено преюдиційним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 рок у справі № 546/852/16), ОСОБА_1 , як кінцевий правонаступник кредитора, шляхом переуступки права вимоги, 07.02.2018 набув всіх прав кредитора за борговим зобов`язанням ОСОБА_2 за договором позики, укладеним між останнім та ОСОБА_3 25.01.2001 строком до 25.05.2016 у сумі 5 000 доларів США.

Вказаним рішенням, що набрало законної сили та залишається невиконаним (докази зворотного матеріали справи не містять та стороною відповідача не надані), окрім основної суми позики у розмірі 5 000 дол. США, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 34,93 дол. США за прострочення виконання грошового зобов`язання із повернення основної суми позики за період з 25.05.2016 по 17.08.2016.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Якщо кредитор вже отримав судовий захист та наявне рішення про стягнення основного боргу, то зобов`язання не трансформується у натуральне, що не позбавляє права кредитора вимагати сплати відсотків по 625 ЦК України. Дані про повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання не мають правового значення, оскільки вимога Банку про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням вже захищена у судовому (примусовому) порядку. (постанова Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 759/4755/1)

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за прострочення повернення основної суми позики у порядку статті 625 ЦК України є законними.

Відповідно до принципу диспозитивності у цивільному судочинстві (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово збільшував позовні вимоги (25.06.2020, 09.11.2020, 15.03.2021), про що судом першої інстанції було зазначено в описовій частині рішення, однак не було взято до уваги при розгляді позовних вимог по суті.

Так, в остаточній редакції позовних вимог (а.с. 113-115), подавши заяву про збільшення позовних вимог до закриття підготовчого провадження у справі, позивач зазначив, що в ході виконання рішення у справі № 546/852/16 в межах виконавчого провадження № 61940537 (щодо стягнення основної суми боргу у розмірі 5 000 дол. США), з урахуванням стягнутих з боржника коштів, залишок основного боргу становив 4 994,34 дол США станом на 10.02.2021.

Позивач збільшив період нарахування 3% річних за прострочення повернення основної суми позики з 18.08.2016 по 15.03.2021, навівши два розрахунки: на суму боргу 5 000 дол. США, що існував з 18.08.2016 по 09.02.2021 (1 637 днів), та на суму 4 994,34 дол. США що існував з 10.02.2021 по 15.03.2021 (34 дні).

Згідно з наведеним позивачем розрахунком (за формулою: 3 х суму боргу х кількість прострочених днів/365/100):

3 х 5 000 дол. США х 1 637 / 365 / 100 = 672,74 дол. США.

3 х 4 994,34 дол. США х 34 / 365 / 100 = 13,96 дол. США.

Що разом, за період з 18.08.2016 по 15.03.2021, становить 686,70 дол. США.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції збільшених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних від суми основного боргу у загальному розмірі 686,70 доларів США, нарахованих за період з 18.08.2016 по 15.03.2021, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Відповідач, ані в ході розгляду справи судом першої інстанції, ані в ході апеляційного перегляду справи, не спростував розрахунок позивача в цій частині позовних вимог.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних за порушення виконання зобов`язання щодо стягнення основної суми позики, підлягає зміні.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки місцевий суд дійшов вірного висновку про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді повернення основної суми позики, однак з порушенням норм процесуального права не врахував збільшених позовних вимог позивача, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача 686,70 дол. США за період з 18.08.2016 по 15.03.2021.

Щодо перерозподілу судового збору.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень підпункту «в» пункту 3 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд у постанові здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю 2 групи, на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як за подачу позову до суду, так і за подачу апеляційної скарги в межах суми оскаржуваної частини.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про судовий збір» встановлював ставку судового збору за подачу до суду позову майнового характеру позивачем фізичною особою у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подачу апеляційної скарги - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Позов у справі поданий у 2020 році.

Ціна позову становила, згідно з остаточно збільшеними позовними вимогами: 436 842,10 грн

(із розрахунку: 9 512,77 дол. США + 1 943,36 дол. США + 686,70 дол. США = 12 142,83 дол. США + 100 000 моральної шкоди; 27,74 грн/дол США (курс долара США станом на дату збільшення позовних вимог) х 12 142,83 + 100 000 = 436 842,10 грн.)

1% від ціни позову = 4 368,42 грн це ставка судового збору, яка підлягала сплаті за подачу позову до суду.

За подачу апеляційної скарги (в частині оскаржуваних позовних вимог) підлягав сплаті судовий збір у сумі 285,69 грн (із розрахунку: (686,70 дол. США х 27,74 курс долара за одну грошову одиницю) = 19 049,06 грн х 1% х 150%).

Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 4,36 % (686,70 дол. США х 27,74 курс долара за одну грошову одиницю) = 19 049,06 грн : 436 842,10 грн х 100).

Таким чином, із ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути 190,46 грн (4 368,42 грн х 4,36%) - судового за подачу позову до суду, та в порядку перерозподілу судового збору, відповідно, рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши суму стягнутого судового збору за подачу позову до суду з 129,04 грн до 190,46 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 100%.

Таким чином, із ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути 285,69 грн за подачу апеляційної скарги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2023 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 526,44 долари США 3% річних з суми основного боргу - змінити, стягнувши 686,70 дол. США за період з 18.08.2016 по 15.03.2021.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору за подачу позову до суду у сумі 129,04 грн змінити, стягнувши 190,46 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 285,69 грн судового збору за подачу позивачем апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді А.І. Дорош

О.О. Панченко