Справа № 698/681/23
Провадження № 2/698/223/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Пугачовської Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування Ярмоленко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Катеринопіль в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

24.08.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодомалолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов обґрунтовано тим, що 17 вересня 2013 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 23 від 17.09.2013 року.

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2018 року у справі № 698/820/18, яке набрало законної сили 15.01.2019 року, шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач переїхала до місця проживання своїх батьків, за адресою: АДРЕСА_1 , а згодом зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 ».

З часу припинення шлюбних відносин та по сьогоднішній день спільні неповнолітні діти проживають разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_2 та перебувають на повному утриманні позивача, який самостійно, без участі матері, опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та їх здоров`ям. Позивачем створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, які забезпечені належним одягом, взуттям, засобами гігієни, регулярним харчуванням, розвиваючими іграми, іграшками, дитячою літературою, тощо.

Відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не проживає зі своїми малолітніми дітьми, участі у їх вихованні не бере, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти, що і змусило позивача звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 14.11.2023 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позову, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Представник третьої особи Ярмоленко І.П. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 24.03.2022 року, видане Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), відповідач ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 12.07.2016 року, видане Катеринопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відповідач ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що на теперішній час діти проживають разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_2 та перебувають на повному утриманні позивача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Катеринопільської селищної ради Звенигородського району № 602/09-31 від 03.07.2023 року.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_3 від 19.11.2023 року, остання надала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить.

Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Суд погоджується із висновком органу опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

В судовому засіданні не встановлено поважності причин невиконання ОСОБА_3 обов`язків щодо виховання дітей. Своїми діями відповідач свідомо тривалий час порушуює права дітей на отримання з боку матері належного виховання, спілкування, уваги, турботи та матеріального забезпечення. Зазначені факти, враховуючи поведінку матері, суд розцінює як ухилення від виховання дітей.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_3 позову та діючи в інтересах дітей, суд визнає, що нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до вимог ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору, в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 19, 81, 89, 206, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити, що згідно ч.ч. 1,3 ст. 169 СК України мати і батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28 грудня 2023 року.

Головуючий Баранов О.І.

Довідка: після набрання рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України.