Справа № 156/704/23 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І. М.
Провадження № 22-ц/802/1044/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поданою в їх інтересах представником ОСОБА_1 , на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 15 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ВАТ «Червоноградська автобаза» на праві власності належали об`єкти нерухомого майна, розташовані по АДРЕСА_1 (приміщення складу площею 103,5 кв. м., виробнича будівля площею 395,2 кв. м., приміщення гаражів площею 367,1 кв. м.). На підставі постанови Господарського суду Львівської області від 26.03.2013 у справі № 6/152-5/176 ВАТ «Червоноградська автобаза» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру і призначено ліквідатора.

Позивачі вказують, що власником зазначених об`єктів нерухомого майна 15.11.2007 стало підприємство з іноземними інвестиціями «Укртехсплав». 28.11.2007 між підприємством «Укртехсплав» та ТОВ «Армада» було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу нерухомого майна.

ТОВ «Армада» 22.01.2008 продало ОСОБА_5 нежитлове приміщення виробничого будинку загальною площею 395,2 кв. м, та товариство продало відповідачу ОСОБА_6 нежитлове приміщення складу загальною площею 103,5 кв. м. Крім того, 22.01.2008 ТОВ «Армада» продало в спільну часткову власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 нежиле приміщення гаражів загальною площею 367,1 кв. м (відповідно по 37/100 та 63/100 кожному з покупців). При цьому, у власність ОСОБА_4 перейшло приміщення гаража площею 135,3 кв. м, а у власність ОСОБА_5 - приміщення гаража площею 207,5 кв. м. Таким чином, приміщення гаражів загальною площею 367, 1 кв. м були поділені на 2 приміщення площею 135,3 кв. м та площею 207,5 кв. м. ОСОБА_5 27.07.2013 подарував ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,4037 га, розташовану на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, призначену для розміщення та обслуговування гаражів і складських приміщень, нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв. м за вказаною адресою та 63/100 частин приміщення за цією ж адресою.

Вказували, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26.01.2016 у справі № 156/995/13-ц (зі змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28.03.2016, та які були залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016) витребувано у ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та передано ВАТ «Червоноградська автобаза» нерухоме майно (нежиле приміщення виробничого будинку за адресою : АДРЕСА_1 (площа 395,2 кв. м, літ. «Б-1»); 63/100 частин нежилого приміщення гаражів за вказаною адресою (площа 367,1 кв. м; літ. «А-1»); нежиле приміщення складу за цією ж адресою (площа 103,5 кв. м; літ. «В-1»); 37/100 частин нежилого приміщення гаражів за названою адресою (площа 367,1 кв. м; літера «А-1»).

Позивачі зазначали, що в подальшому 21.07.2017 між ВАТ «Червоноградська автобаза» та ними на підставі аукціону був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, вказаного вище (нежиле приміщення гаражів, літ. «А-1», площею 367,1 кв. м; нежиле приміщення виробничого будинку, літ. «Б-1», площею 395,2 кв. м; огорожа залізобетонна). На підставі цього договору нотаріусом їм видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.07.2017, № за реєстром 1158; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ними по частині вказаного нерухомого майна.

Позивачами також вказували, що ними було укладено відповідний договір на розробку технічної документації під об`єктами нерухомого майна, під час розроблення якої було встановлено, що під частиною придбаних приміщень на публічній кадастровій карті наявна земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0147 загальною площею 0,0537 га за межами населених пунктів Старолішнянської сільради, яка згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

Підставою для реєстрації права власності на землю за відповідачкою був договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2010, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л. С., № за реєстром за №939, укладений між Іваничівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки загальною площею 0,0537 га за межами населених пунктів Старолішнянської сільради щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0147.

Також позивачі покликаються на те, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 156/685/17 визнано незаконним та скасовано розпорядження заступника голови Іваничівської районної державної адміністрації від 03.02.2010 № 50 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення громадянці ОСОБА_4 та території Старолішнянської сільради", визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3399 га (кадастровий номер :08:000:0148), цільове призначення - для розміщення та обслуговування гаражів і складських приміщень, розташованої на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, укладений між Іваничівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори 26.04.2010, зареєстрований в реєстрі за № 937.

Як зазначали позивачі, інша частина приміщень, з приводу яких ліквідатором ВАТ «Червоноградська автобаза» були ініційовані судові процеси, розташована на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :08:000:0147 площею 0,0537 га за межами населених пунктів Старолішнянської сільради, однак з приводу саме цієї ділянки раніше не ініціювалось питання оскарження в судовому порядку процесу оформлення та передачі її в приватну власність.

У позові ОСОБА_8 та ОСОБА_2 вказано, що на даний час склалась ситуація, за якої частина нежилого приміщення площею 367 кв. м, яка належить їм на праві власності, безпосередньо розміщена на земельній ділянці з кадастровим номером :08:000:0147, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 . Внаслідок цього позивачі не можуть реалізувати право на отримання в законний спосіб земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна - нежилим приміщенням гаражів, літ. «А-1», площею 367,1 кв. м, що належало попередньому власнику згідно з рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26.01.2016 у справі №156/995/13-ц.

Позивачі вважають, що відповідачка ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0147 шляхом купівлі-продажу для розміщення та обслуговування гаража із земель Старолішнянської сільської ради, які в подальшому вказаним судовим рішенням від 26.01.2016 року в справі № 156/995/13-ц витребувано в ОСОБА_6 та передано ВАТ "Червоноградська автобаза", а в подальшому придбано ними, то з урахуванням передбаченого ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, переходить право власності на частину земельної ділянки, що необхідна для її обслуговування, тому просили суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 у їх власність кожному по 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0147 площею 0,537 га.

Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 15 вересня 2023 року позов задоволено частково. Витребувано із приватної власності ОСОБА_4 в приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (в рівних частинах, по 1/2 для кожного набувача), розташовану під нежилим приміщенням літ. А-1 (адреса: АДРЕСА_1 ) частину площею 153,7 кв. м земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0147 загальною площею 0,537 га. В іншій частині позовних відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі по 536,80 гривень для кожного позивача.

Не погоджуючись із таким рішенням суду в частині відмови у позові, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника адвоката Бурду Д. П. подали апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просили рішення в частині відмови у позові скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення у такому вигляді неможливо виконати, оскільки технічна документація на дві окремі ділянки площами 0,04 га та 0,0137 га не розроблялася, земельна ділянка, яку вони просять витребувати, отримана відповідачкою саме для обслуговування нежитлового приміщення, яке перейшло у їх власність, а тому не може бути витребувана земельна ділянка лише в частині, що відповідає площі, безпосередньо зайнятій приміщенням, а відповідно до норм ст.120 ЗК України та ст.357 ЦК України повинна перейти у власність у повному об`ємі, так як вона не була поділена, ніким не визначено відповідні частки, необхідні для обслуговування приміщення та для інших цілей.

Відзиву на апеляційну скаргу не було подано.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою апеляційним судом належним чином рекомендованим поштовим повідомленням, а також шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, що відповідає нормам п. 4 ч.8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивачів, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу позивачів слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з висновку експерта вбачається, що належний позивачам об`єкт нерухомості розташований лише на певній частині спірної земельної ділянки, суд витребовує із приватної власності ОСОБА_4 в приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (в рівних частинах, по 1/2 для кожного набувача), розташовану під нежилим приміщенням літ. А-1 частину площею 153,7 кв. м земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0147 загальною площею 0,537 га (а не всю таку земельну ділянку).

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає наведеним критеріям законності та обгрунтованості, виходячи з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Як убачається з матеріалів справи та судом встановлено, що постановою Господарського суду Львівської області від 08.09.2014 у справі № 6/152-5/176(7/45-7/45) було визнано банкрутом ВАТ «Червоноградська автобаза», відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гулу Я. О.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26.01.2016 у справі №156/995/13-ц задоволено позов заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі ВАТ «Червоноградська автобаза» до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ; витребувано у ОСОБА_7 та передано ВАТ «Червоноградська автобаза» нерухоме майно (нежиле приміщення виробничого будинку (літ. Б-1, площа 395,2 кв. м), розташоване по АДРЕСА_1 ; 63/100 частин нежилого приміщення гаражів (літ. А-1, площа 367,1 кв. м), розташованого за цією ж адресою; витребувано в ОСОБА_6 та передано ВАТ «Червоноградська автобаза» нерухоме майно (нежиле приміщення складу (літ. В-1, площа 103,5 кв. м); 37/100 частин нежилого приміщення гаражів (літ. А-1, площа 367,1 кв. м); визнано за ВАТ «Червоноградська автобаза» право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28.03.2016 у справі № 156/995/13-ц вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно та ухвалено в цій частині нове рішення. В позові заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі ВАТ «Червоноградська автобаза» про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016 у справі № 156/995/13-ц рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 26.01.2016 в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Волинської області від 28.03.2016 залишено без змін.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 156/685/17 позов ВАТ «Червоноградська автобаза», Володимир-Волинської місцевої прокуратури до Іваничівської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 , третя особа нотаріус Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С., задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження заступника голови Іваничівської районної державної адміністрації від 03.02.2010 № 50 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення громадянці ОСОБА_9 на території Старолішнянської сільради", визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3399 га (кадастровий номер :08:000:0148), цільове призначення - для розміщення та обслуговування гаражів і складських приміщень, розташованої на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, укладений між Іваничівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори 26.04.2010, № за реєстром 937. Відмовлено у задоволенні вимоги щодо визнання незаконним і скасування розпорядження голови Іваничівської районної державної адміністрації від 19.01.2009 № 014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_9 на території Старолішнянської сільради".

Внаслідок судових рішень перелік майна, внесеного до ліквідаційної маси ВАТ «Червоноградська автобаза», було доповнено об`єктами нерухомості залишковою вартістю 6839,11 грн, а саме: включено нежиле приміщення гаражів, нежиле приміщення виробничого будинку, приміщення складу, залізобетонна огорожа, розташовані по АДРЕСА_1 (наказ Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 27.07.2016 № 474).

У подальшому, 21.07.2017 між ВАТ «Червоноградська автобаза» та позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на підставі аукціону був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежиле приміщення гаражів, літ. «А-1», площею 367,1 кв. м; нежиле приміщення виробничого будинку, літ. «Б-1», площею 395,2 кв. м; огорожа залізобетонна). В п. 2.2. цього договору зазначено, що відчужувані об`єкти нерухомого майна розміщені на земельній ділянці загальною площею 0,4037 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:000:0215.

На підставі вказаного договору державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. видано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.07.2017, № за реєстром 1158; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за позивачами по частині вказаного нерухомого майна.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.09.2022 № 310364842 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0147, площею 0,0537 га, зареєстровано з 03.08.2015 на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2010, № 939, посвідченого державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори.

Позивачами долучено до матеріалів справи схеми розташування земельної ділянки та будівель на ній за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлені сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_10 . На схемі позначена межа частини нежилого приміщення гаражів, яка є у спільній частковій власності позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а інша частина - межа земельної ділянки, яка є у власності ОСОБА_4 .

Разом з тим, судом встановлено, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 02.11.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0147 має площу 0,0537 га, призначена для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, належить до приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2010, № 939, посвідченого державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори.

З розпорядження першого заступника голови Іваничівської районної державної адміністрації Волинської області від 02.11.2009 № 298 вбачається, що ним затверджено розроблений ЗАТ інститут «Волиньводпроект» проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_9 земельної ділянки для передачі її у власність шляхом купівлі-продажу, загальною площею 537 кв. м, для розміщення та обслуговування гаража із забудованих земель запасу за межами населених пунктів Старолішнянської сільради.

Вказаній ділянці присвоєний кадастровий номер :08:000:0147, ділянка віднесена до земель промисловості, має загальну площу 0,0537 га, розташована за межами с. Будятичі.

26.04.2010 між Іваничівською районною державною адміністрацією Волинської області та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 537 кв. м , розміщеної на території Старолішнянської сільської ради, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 939. Договором було обумовлено цільове призначення відчужуваної земельної ділянки - для розміщення та обслуговування гаража за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради. Підставою для укладення договору купівлі- продажу стало розпорядження заступника голови Іваничівської районної державної адміністрації від 15.02.2010 № 64.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №4 від 11.04.2023 нежиле приміщення гаражів, літ. А-1, площею 367,1 м кв. по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 та ОСОБА_2 по 1/2 частки вказаного майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211), частково розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :08:000:0147 загальною площею 0,537 га (реєстраційний номер об`єкта 69400220). Зі змісту висновку видно, що в частині площі 153,7 кв.м приміщення розташоване на спірній земельній ділянці, решта ділянки вільна.

Однак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині безпідставності відмови у позовних вимогах заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про часткове задоволення позову.

Ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як визначено ч. 1,4,6 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на час набуття позивачами права власності на приміщення 21.07.2017 р.), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок, будівлю або споруду. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно ж до вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків ).

Як зазначено в ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, оскільки на цій земельній ділянці під будівлями позивачів перебуває частина земельної ділянки , згідно з висновком експертизи площею 153,7 кв. м, а решта площі 0,04 га передбачена для обслуговування будівлі гаража, у зв`язку з чим у власність позивачів слід витребувати всю земельну ділянку.

Отже, суд першої інстанції, правильно вказавши, що позивачі мають право, відповідно до вимог ст.120 ЗК та ст.377,387 ЦК України, витребувати від попереднього власника земельну ділянку, на якій розташоване придбане ними приміщення, помилково дійшов висновку про часткове задоволення позову лише в частині ділянки площею 153,7 кв. м, яка знаходиться безпосередньо під цим нежилим приміщенням.

Згідно зі ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, у зв`язку з наведеним колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги та вважає, що її слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до норм ст.141 ЦПК України, враховуючи, що суд задовольнив вимоги апеляційної скарги, з відповідача в користь позивачів слід стягнути понесені ними витрати на сплату судового збору в сумі 2684 грн, тобто по 1342 грн на користь кожного з позивачів.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану в їх інтересах представником ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 15 вересня 2023 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Витребувати з приватної власності (володіння) ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожному по (одна друга) частки земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0147, загальною площею 0,537 га.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді