ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2023 року Київський районний суд м.Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Півоваровій Д.В.,
Представник позивача ОСОБА_1 аддвокат ОСОБА_3 до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей ХМР., відповідно до якого просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований 06 серпня 2016 року Київським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, актовий запис №430. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2020 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано, але фактично сумісне проживання припинилось ще в 2019 році. У шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення сімейного життя, враховуючи що ініціатором конфліктних ситуацій зазвичай була Відповідач, що негативно відображалось на психічному стані та розумовій активності малолітньої дитини, хлопчик залишився проживати разом з батьком. Оскільки Відповідач жодним чином не приймала участі ані у виховання, ані в утриманні дитини, 21.01.2021 Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2021 позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що Відповідачем рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2021 добровільно не виконувалось, то ОСОБА_1 звернувся до Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання рішення. Постановою старшого державного виконавця від 02.07.2021 відкрито виконавче провадження №65917140 про примусове стягнення з Відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 01.10.2023 заборгованість зі сплати аліментів складає 73 587,43 грн. Крім того, у зв?язку з невиконанням рішення суду про стягнення аліментів відомості про ОСОБА_2 внесені до Єдиного реєстру боржників, накладено арешт на кошти, застосовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, виїзду за межі України, у праві полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, тощо, що підтверджується відповідними постановами у виконавчому провадженні.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2020 ОСОБА_2 було встановлено порядок участі у вихованні малолітнього сина, проте встановлений графік спілкування матері з дитиною остання не виконує, до дитини не з?являється, зв?язок не підтримує. Вважає за необхідне звернути увагу суду, що ОСОБА_1 жодним чином не перешкоджає спілкуванню матері з сином, що підтверджується відсутністю виконавчого провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2020, яким визначено порядок участі у вихованні дитини.

Згідно інформації, наданої КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради, де ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців з народження, вбачається, що мати дитини супроводжувала сина на амбулаторні прийоми на першому році життя. В подальшому, під час амбулаторних прийомів ОСОБА_5 супроводжував батько. Догляд за сином під час хвороби забезпечує батько. Мати хлопчика, ОСОБА_2 , після досягнення сином 1-річного віку до фахівців поліклініки не зверталась, станом здоров?я сина не цікавилась. 16.02.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено шлюб. Ha теперішній час Позивач разом зі своєю дружиною та його малолітнім сином проживають однією сім?єю, ОСОБА_7 замінила ОСОБА_8 матір, а також взяла на себе усі обов?язки по вихованню та догляду за дитиною, ОСОБА_9 вважає мамою ОСОБА_10 . Отже, дитина живе у повноцінній родині, де є люблячі батьки, де для дитини створені всі умови для всебічного розвитку.

Зважаючи на необхідність вчинення дій в інтересах дитини, таких як зміна реєстрації місця проживання, надання згоди на лікування, тощо, де потрібна згода обох батьків, а також зважаючи на відсутність зв?язку з Відповідачем, Позивач звернувся до органів опіки та піклування з заявою про визначення місця проживання дитини разом з ним, щоб мати можливість самостійно діяти в інтересах дитини. Всі вищевикладені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, свідчать про свідоме ухилення матері - ОСОБА_2 , від виховання сина, нехтування нею своїми батьківськими обов?язками.

Відповідач не піклується про стан здоров?я малолітнього сина, не займається медичним доглядом та лікуванням, не створює умов для розвитку ОСОБА_5 , не спілкується з ним та не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, що підтверджує байдуже ставлення Відповідача до своїх батьківських обов?язків по вихованню дитини. Позивач ніколи не перешкоджав матері у спілкуванні з сином, Відповідач має змогу виконувати, але свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. Тривале байдуже ставлення ОСОБА_2 до малолітнього сина змусило Позивача звернутися до суду із позовом про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою судді від 26.10.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.

28.11.2023 від представника Департаменту Служб у справах дітей ХМР надійшли пояснення, в яких вказав, що Департаменту Служб у справах дітей ХМР підтримує в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у виховані дитини, не цікавиться станом здоров`я, що є підставою для позбавлення її батьківських прав (а.с.58). Разом з поясненнями представник надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58 зворотній бік-59).

Ухвалою судді від 30.11.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі №953/10329/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивач у судове засідання не з`явився, 13.12.2023 від представника позивача надійшла заява до суду, в якій просила судовий розгляд здійснити за відсутності сторони позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.78).

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася своєчасно та належним чином (а.с.46,66,71,73,79), відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник треьої особи у судове засідання не з`явився, 08.11.2023 подав до суду пояснення, в яких просив розгляд справи проводити без участі представника третьої особи (а.с.58).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Відповідно до ухвали суду від 21.12.2023, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2020 Ррозірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 06 серпня 2016 року Київським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, актовий запис №430 (а.с.20-22,80-81).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , про що 29 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис №583 у Київському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Батьками дитини записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Київським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29.11.2016 (а.с.10).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2021 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27.01.2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-19).

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Коваленко Катериною Михайлівною від 02.07.2021 відкрито виконавче провадження №65917140 щодо стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27.01.2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.23-24).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 02.10.2023 складеного державним виконавцем Соловйовим С.О. станом на 01.10.2023 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 73 587,43 грн. (а.с.25).

Відповідно до повідомлення державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ від 02.10.2023 відомості про ОСОБА_2 внесено до Реєстру боржників (а.с.26).

Згідно з постановами державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ від 02.10.2023 встановлені тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряжених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання, у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2 , а також арештовані кошти останньої (а.с.27-32).

Відповідно до Додатку до рішення виконавчого комітету ХМР від 27.02.2023 №86, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 . Покладено на ОСОБА_1 обов`язки щодо виховання та утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Листом КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР від 02.10.2023 №675/0/567-23 повідомило, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. За інформацією лікаря-педіатра, мати дитини супроводжувала сина на амбулаторні прийоми на першому році життя. В подальшому, під час амбулаторних прийомів ОСОБА_5 супроводжував батько. Догляд за сином під час хвороби забезпечує батько. Мати хлопчика, ОСОБА_2 , після досягнення сином 1-річного віку до фахівців поліклініки не зверталась, станом здоров?я сина не цікавилась (а.с.33).

Відповідно до Медичної довідки Серії 10ААЄ №753163 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатрічних оглядів щодо ОСОБА_1 , психіатрічні противопоказання до виконання обов`язків інженера не виявлено (а.с.11).

Відповідно до довідки КНП Харківської обласної ради №Обласний наркологічний диспансер» від 31.08.2023 №1573 ОСОБА_1 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває (а.с.12).

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58 зворотній бік 59).

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України).

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.1-2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Враховуючи викладене, зібрані докази, те, що відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про належне виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у її вихованні, а тому вважає позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, позовні вимоги про позбавлення батьківстьких прав підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користьпозивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263-265, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 1, 24, 150, 155, 164, 166 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмір 1 073 (одна тисяча сімдесят три) 60 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Повне судове рішення складено та підписано 21.12.2023.

Суддя Колесник С.А.