Провадження № 2/127/2431/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2023 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Голодняк В.Ф.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні з роботи в повному обсязі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , звернувся в суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні з роботи та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,з вимогами стягнути з відповідачки на користь позивача невиплачену при звільненні заробітну плату за період з 01.10.2021 року по 09.06.2022 року у розмірі 53 198,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22 372,42 грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач працював у ФОП ОСОБА_3 на посаді друкаря з 22.10.2019 року по день звільнення за угодою сторін - 09.06.2022 року. При звільненні з роботи відповідачка вже мала заборгованість перед позивачем по заробітній платі з жовтня 2021 року. Однак, жодних документів, зокрема наказ про звільнення, повідомлення про нараховані суми належні при звільненні та відповідно повного розрахунку по заробітній платі він не отримав. При прийнятті на роботу позивачу було встановлено оклад у сумі 4 173,00 грн., у жовтні 2021 року 6 000,00 грн., з 01.12.2021 року - 6 500,00 грн. За таких обставин заборгованість відповідачки перед позивачем за невиплачену заробітну плату складає - 53 198,56 грн. Окрім того, станом на 22.08.2022 року час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 74 календарних дні (10.06.2022 рік 22.08.2022 рік), відповідно середній заробітокза весь час затримки розрахунку при звільненні складає 22 372,42 грн., які позивач просить стягнути на свою користь. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 26.08.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

02.09.2022 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. На адресу відповідачки судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів, які нею отримані. Відзив на адресу суду не надходив.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішння не заперечував.

Відповідачка ФОП ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомлено.

На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до Трудової книжки Серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 був прийняти на роботу до ФОП ОСОБА_3 на посаду друкаря 22.10.2019 року, відповідно до Наказу №2-К від 22.10.2019 року. 09.06.2022 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпПУ (Наказ №12-К від 03.06.2022 року) (а.с.8-12).

У зв`язку з непроведенням повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 , 05.07.2022 року адвокатом Покоєвичем А.О. на адресу ФОП ОСОБА_3 направлено адвокатський запит з вимогами надати належним чином засвідчені копії трудового договору/контракту, копію Наказу про звільнення, повідомлення про нараховані суми, належні до виплати, підтверджуючі документи щодо виплати ОСОБА_1 нарахованих сум, належним при виплаті під час звільнення ОСОБА_1 (а.с.13-15).

Відповідь та відповідні докази адвокату не були надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Проте, позивач працюючи на посаді друкаря у ФОП ОСОБА_3 за період з жовтня 2021 року по день звільнення - 09.06.2022 року заробітну плату не отримав.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За вимогами статей 115, 116 Кодексу Законів про працю України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз норм ст. ст. 47,116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України №6- 1395цс16 від 26.10.2016 року, №6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує`на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 розділу III Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В постанові ВСУ у справі № 6-2807цс16 від 01.03.2017 року зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством.

Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно виходити з розміру середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до ст. 27 ЗУ « Про оплату праці » за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, та дорівнює 734,16 гривень.

Позивачем суду наданий відповідни розрахунок заборгованості.

Як вказав позивач, розмір його заробітної плати був відповідним до мінімального розміру заробітної плати в Україні.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу до вступу в силу Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період мінімальна заробітна плата застосовується в розмірах і на умовах, що діяли в грудні попереднього бюджетного періоду.

При прийнятті на роботу 22.10.2019 року ОСОБА_4 було встановлено оклад у сумі 4 173,00 грн., у жовтні 2021 року 6 000,00 грн., з 01.12.2021 року 6 500,00 грн.

Період за який позивачу невиплачено заробітну плату складає з 01.10.2021 року по 09.06.2022 року.

З жовтня 2021 року по листопад 2021 року мрзп складав 6 000,00 грн.: 2* 6 000,00 грн. = 12 000,00 грн.;

З грудня 2021 року мрзп складає 6 500,00 грн. ОСОБА_4 працював 6 повних місяців: 6*6 500,00 грн. = 39 000,00 грн. та 9 днів, з яких 7 робочих днів (погодинна ставка, відповідно до розміру мінімальної заробітної плати становить 39,26грн./год. у робочих днів з 8-годинним робочим днем становить 56 робочі години: 56*39,26 грн. = 2 198,56 грн. Таким чином невиплачена зароюітна плата складає 53 198,56 грн.

Крім того, починаючи з 10.06.2022 року по 22.08.2022 року (74 календарних днів) ФОП ОСОБА_3 позивачу має бути сплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

З врахуванням наведених вище положень п.3 та 8 Постанови 100 розрахунок середньоденної заробітної плати складає: сума ненарахованої заробітної плати, грн./кількість робочих днів - середньоденна заробітна плата, грн., тобто 6 500 грн./21 днів (квітень 2022 року) + 6 500,00 грн./22 днів (травень 2022 року), а всього 13 000,00 грн./43 день = 302,33 грн.

Станом на 22.08.2022 року час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 74 календарних днів (10.06.2022 рік 22.08.2022 рік). Відповідно середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 22 372,42 грн (302,33 грн.* 74 дні).

Даний розрахунок відповідачкою не оспорений.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем перед позивачем необгрунтовано не здійснено розрахунок по заробітній платі.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Право сторони на відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, практика якого в силу ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України має використовуватись судами як джерело права, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна та інші проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано Договір про надання правової допомоги від 16.08.2022 року, Ордер Серія АІ №126373, Квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 16.08.2022 року на суму 10 000,00 грн., Розрахунок витрат на правову допомогу.

Тому, суд вважає, що представником позивача надано необхідні докази про понесення судових витрат в загальному розмірі 10 00,00 гривень.

З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у сумі 10 000,00 гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної вимоги про стягнення середнього заробітку у розмірі 992,40 грн. Також, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати з відповідача підлягає стягненню на користь держави 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 116-117, 233 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , (дата державної реєстрації: ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер запису: 0041098), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , невиплачену при звільненні заробітну плату за період з 01.10.2021 року по 09.06.2022 року у розмірі 53 198 (п`ятдесят три тисячі сто дев`яносто вісім) ривень 56 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , (дата державної реєстрації: ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер запису: 0041098), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2022 року по 22.08.2022 року у розмірі 22 372 (двадцять дві тисячі триста сімдесят дві) гривні 42 копійки.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , (дата державної реєстрації: ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер запису: 0041098), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , (дата державної реєстрації: ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер запису: 0041098), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду допустити до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , дата державної реєстрації: 04.10.2010 року, номер запису: 0041098, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 27.01.2023 року.

Суддя: