"29" грудня 2023 р. Єдиний унікальний номер судової справи: 138/3380/23
Номер провадження: 2-о/150/72/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі секретаря Дудки А.Ю.

заявниці ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 . Вказана заява мотивована тим, що з 02 грудня 2015 року заявниця перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розлучення син сторін та дочка заявниці від попереднього шлюбу ОСОБА_4 проживають разом із заявницею.

Заявниця зауважує, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 , останній постійно принижував її, чинив психологічний тиск, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого вона декілька разів вимушена була припиняти сумісне проживання.

Після розірвання шлюбу в 2017 році заявниця вимушена була разом зі спільним сином сторін лікуватись у психолога. Але колишній чоловік продовжував її переслідувати за адресою будинку, в якому вони раніше проживали по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 контролював кожен крок ОСОБА_1 , як особисто, так і через третіх осіб, ображав її та намагався отримати від заявниці статеву близькість. Усе означене, як стверджує заявниця, відбувалося на очах дітей та матері заявниці.

Зокрема, за фактом чергового насильства, 11 вересня 2023 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 173-2 КУпАП, але терміновий заборонний припис стосовно нього, як кривдника, не видавався.

Таким чином, заявниця вважає, що зазнала домашнього насильства, а її кривдником являється колишній чоловік ОСОБА_2 , тому просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:

-Заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці колишнього спільного проживання з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ;

-Заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та контактувати з нею через третіх осіб;

-Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 200 метрів до місця перебування ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала та просила суд її задоволити в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису пославшись на те, що між ним та колишньою дружиною дійсно виникають конфлікти щодо участі батька у житті їхнього спільного сина. Зазначив, що є рішення опікунської ради щодо встановлення днів спілкування ОСОБА_2 з сином і встановлення обмежувального припису перешкоджатиме його зустрічам з дитиною.

Крім цього ОСОБА_2 показав суду, що дійсно за зверненням його колишньої дружини працівниками поліції було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 173-2 КУпАП але судом було закрито провадження у вказаній справі та з того часу він жодного разу не спілкувався з колишньою дружиною.

Суд, заслухавши думку заявниці, пояснення заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи дійшов висновків про відмову у задоволенні заяви за наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Основним правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (пункти 1, 10 частини першої статті 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

До спеціальних заходів протидії домашньому насильству належить, зокрема, видача обмежувального припису стосовно кривдника (пункт 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців

(частина четверта статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування (частина перша статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Так, судом встановлено, що з 02 грудня 2015 року заявниця перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Заявниця стверджує про те, що колишній чоловік здійснює відносно неї психологічний тиск, внаслідок чого вона неодноразово зазнає психологічного насильства.

Судом було досліджено письмові докази, надані заявницею та встановлено, що 08 вересня 2023 року заявниця звернулася до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо вчинення ОСОБА_2 по відношенню до неї кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 126-1 КК України та яке згідно заяви ОСОБА_1 полягало у тому, що її колишній чоловік ОСОБА_2 напротязі останніх 6 років застосовує фізичну силу та нецензурно лається до ОСОБА_1 , коли приїжджає на побачення до їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , що призводить до психологічних та фізичних страждань дитини та заявниці.

Відповідно до листів Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 27 вересня 2023 року № 7134/227/01-2023, за результатами попереднього розгляду заяви ОСОБА_1 було встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення. Натомість складено відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Як свідчать матеріали справи, означений протокол був предметом судового провадження по справі № 150/564/23, де постановою суду від 01 грудня 2023 року було закрито провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Ознайомившись із означеною постановою суду, слід зауважити, що провадження у справі було закрито не за реабілітуючи підстав.

Втім, зміст мотивувальної частини постанови суду свідчить про те, що у вину ОСОБА_2 ставилося те, що 19 серпня 2023 року об 11 годині 30 хвилин по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_5 висловлювався образливою, нецензурною лайкою в адресу її дочки ОСОБА_1 , внаслідок чого було завдано шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

В ході судового провадження, за результатами допиту ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_5 , суд встановив, що суперечка, яка відбулася 19 серпня 2023 року об 11 годині 30 хвилин по АДРЕСА_1 , відбулася у відсутність потерпілої особи, яка зазначена в протоколі. Ані потерпіла, ані виклад обставин в протоколі про адміністративне правопорушення не вказують на те, яким чином заочними висловлюваннями її колишнього чоловіка стосовно неї, було спричинено їй дії, що полягають у насильстві в сім`ї психологічного характеру.

В той же час, вирішуючи дану заяву про застосування обмежувального припису, суд враховує, що сам по собі факт того, що особа не притягалася до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних.

Як зауважував у своїх постановах Верховний Суд, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Також потрібно враховувати, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

У даній справі, докази, подані ОСОБА_1 на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, ґрунтуються виключно на письмових поясненнях самої заявниці.

Натомість ОСОБА_2 заперечував факт вчинення ним домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 .

Не встановлено таких обставин судом у справі № 150/564/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, так як справа закрита у зв`язку із закінченням строків та винуватість ОСОБА_2 судом не досліджувалась.

Встановлені судом обставини дають підстави стверджувати, що між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки.

Самий лише факт звернення ОСОБА_1 до відповідних органів з підстав вчинення стосовно неї психологічного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_2 , але не підтверджує того, що ця особа вчинила стосовно ОСОБА_1 домашнє насильство та існують ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, що є обов`язковою умовою для видачі обмежувального припису.

З наведених підстав слід дійти висновків, що заявник не надала належних та достатніх доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_2 стосовно неї домашнього насильства.

А тому, вимоги заяви про видачу обмежувального припису є недоведеними.

Керуючись ст.ст. 10, 258, 259, 263,265, 273, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення виготовлено у відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України 29 грудня 2023 року.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН