Провадження № 4-с/161/79/23
У Х В А Л А

іменем України

20 грудня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Флішаровському Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувачі: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

В С Т А Н О В И В:

26.10.2023 року заявник (боржник) ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою на обґрунтування якої зазначив, що 11.09.2023 року йому стало відомо про наявність арештів усього належного йому майна, яке було накладено в межах здійснення виконавчих проваджень. У зв`язку з цим, 20.09.2023 року він звернувся до ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (далі Відділ ДВС) із заявою про скасування спірних арештів. Однак, 17.10.2023 року Відділом ДВС було надано йому письмову відповідь, що будь-які відкриті виконавчі провадження щодо нього відсутні, проте арешти належного йому майна скасувати не виявляється можливим, оскільки відсутні відомості при виконанні яких виконавчих документів накладені такі арешти. Вказує, що існування спірних арештів порушують його права та законні інтереси, а тому такі підлягають скасуванню на підставі судового рішення. Враховуючи наведене, а також заяву про уточнення позовних вимог від 01.12.2023 року (а.с. 39), просить суд: визнати протиправною бездіяльність Відділу ДВС щодо не зняття арешту з усього належного йому нерухомого майна; зобов`язати Відділ ДВС зняти арешти з усього його майна, які були накладені: постановою про відкриття виконавчого провадження № б/н від 08.09.2009 року, заявник Другий ВДВС Луцького МУЮ, номер обтяження: 9035987; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н від 18.05.2011 року, заявник Другий ВДВС Луцького МУЮ, номер обтяження: 11181013; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н від 26.08.2011 року, заявник Другий ВДВС Луцького МУЮ, номер обтяження: 11217769.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2023 року до участі у справі в якості заінтересованих осіб було залучено АТ «Райффайзен Банк», АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 27).

До початку судового засідання від заявника надійшло до суду клопотання з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 44).

Представник суб`єкта оскарження Відділу ДВС в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить особиста розписка, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 43) заяви, клопотання, пояснення на скаргу від нього на адресу суду не надходили.

Представник заінтересованої особи (стягувача) АТ «Райффайзен Банк» в судове засідання не з`явився, до його початку подав до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності (а.с. 34).

Представник заінтересованої особи (стягувача) АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить особиста розписка, яка міститься у м матеріалах справи (а.с. 43) заяви, клопотання, пояснення на скаргу від них на адресу суду не надходили.

Суд вважає, що неявка представників суб`єкту оскарження та заінтересованої особи ПАТ КБ «Приватбанк» не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 14646516, яке здійснювалося на підставі виконавчого листа № 2-4300 від 31.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 35169,75 грн. кредитної заборгованості, 351,69 грн. судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ.

В рамках здійснення вищевказаного виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 14646516 від 08.09.2009 року, що винесена державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Навроцьким Д.В., було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 9035987).

29.06.2010 року виконавчий лист № 2-4300 від 31.08.2009 року повернутий стягувачу та повторно в органи ДВС не пред`являвся.

Крім того, на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 26536488, яке здійснювалося на підставі виконавчого листа № 2-6396/2010 від 06.05.2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 9120,29 дол. США. кредитної заборгованості та 723,24 грн. судового збору.

В рамках здійснення вищевказаного виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 на підставі постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н від 18.05.2011 року, що винесена державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Воробей О.А, було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 11181013).

27.06.2012 року виконавчий лист № 2-6396/2010 від 06.05.2011 року повернутий стягувачу та повторно в органи ДВС не пред`являвся.

Також, на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 26774955, яке здійснювалося на підставі виконавчого листа № 2-4667/2010 від 22.04.2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 63959,73 грн. кредитної заборгованості та 500 грн. витрат за правничі послуги.

В рамках здійснення вищевказаного виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 на підставі постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н від 26.05.2011 року, що винесена державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Воробей О.А, було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 11217769).

22.12.2011 року виконавчий лист № 2-6396/2010 від 06.05.2011 року повернутий стягувачу та повторно в органи ДВС не пред`являвся.

Вищевказані обставини підтверджуються листом Відділу ДВС № 133888 від 17.10.2023 року.

Судом також встановлено, що вищевказані арешти, які накладені на належне ОСОБА_1 на даний час не скасовані (а.с. 10-13), попри ту обставину, що виконавчі документи, на підставі яких такі накладалися на виконанні Відділу ДВС не перебувають.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення боржника до суду з даною скаргою.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Разом з тим, арешт майна боржника не може існувати у разі відсутності відкритого виконавчого провадження.

Як встановлено під час розгляду скарги, виконавчі провадження № 14646516, № 26536488 та № 26774955, станом на 27.06.2012 року були усі завершені, повторно виконавчі документи, на підставі яких такі здійснювалися на дату ухвалення даного судового рішення стягувачами не пред`являвся, однак спірні арешти, накладені з метою забезпечення їх виконання, не скасовано.

Згідно відомостей із АСДС на даний час будь-які інші виконавчі провадження, у яких би ОСОБА_1 був боржником, відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції 2016 року) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, як встановлено судом, попри завершення щодо ОСОБА_1 усіх виконавчих проваджень, які перебували на примусовому виконанні Відділу ДВС, спірний арешт суб`єктом оскарження скасованим не був та продовжує існувати по даний час.

Суд зауважує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, дійсного виконавчого документу та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В такому випадку, на думку суду, слід задовольнити скаргу частково, а саме зобов`язати орган ДВС скасувати такий арешт.

У вимогах скарги про визнання незаконною бездіяльності органу ДВС щодо відмови у скасуванні спірних арештів, суд відмовляє, оскільки будь-якого неправомірного діяння державний виконавець не вчинив, адже він не може самостійно скасувати арешт на майно без відповідного судового рішення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги боржника ОСОБА_1 на дії ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції, у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувачі: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 , що накладений:

-постановою про відкриття виконавчого провадження № б/н від 08.09.2009 року, заявник Другий ВДВС Луцького МУЮ, номер обтяження: 9035987;

-постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н від 18.05.2011 року, заявник Другий ВДВС Луцького МУЮ, номер обтяження: 11181013;

-постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н від 26.08.2011 року, заявник Другий ВДВС Луцького МУЮ, номер обтяження: 11217769.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 25 грудня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська