Справа №442/8316/21
Провадження №2/442/176/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Вишемирської Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради та виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності, -

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на тимчасові споруди гаражі, які знаходяться в один ряд зліва від дороги по АДРЕСА_1 біля Дитячо-юнацької школи ім.І.Боберського, а саме: за: ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_2 , ОСОБА_3 на гараж № НОМЕР_3 , при обліку гаражів зліва на право.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони є власниками тимчасових споруд - гаражів, які розташовані на АДРЕСА_1 . Зазначеними гаражами користуються вже більше 30 років, такі були розміщені на законних підставах, відповідно до законодавства, чинного на той час. 17 серпня 2021 року за підписом начальника відділу містобудування та архітектури, головного архітектора у м.Дрогобичі І.Петранича від імені Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради було розміщено оголошення про те, що виконком має намір знести (демонтувати) гаражі позивачів. Вважають, що такі наміри органів місцевого самоврядування свідчать про не визнання за позивачами права власності на гаражі. Право власності є абсолютним, інші особи повинні це право визнавати, не оспорювати і не порушувати.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.07.2022 прийнято до розгляду вказану вище позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.07.2022.

16.08.2022 представником відповідачів подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Заперечення обгрунтовує є тим, що земельна ділянка, на якій розміщені спірні гаражі, для фактичного використання у встановленому законом порядку позивачам не передавалась, металеві гаражі встановлені без належного дозволу на земельній ділянці комунальної форми власності, яка не відводилась для цієї мети, тобто в порушення вимог чинного законодавства. Позивачі, не набувши у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою комунальної форми власності, неправомірно те без будь-яких правових підстав користуються нею шляхом самовільного розміщення металевих гаражів, чим порушують права та інтереси територіальної громади в особі Дрогобицької міської ради, у зв`язку з чим Дрогобицькою міською радою був пред`явлений позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення металевих гаражів. Зазначає, що відповідачами не оспорюються право власності на спірні гаражі, ба навіть більше, враховуючи позов, який міська рада подавала про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, Дрогобицька міська рада визнавала, що позивачі є власниками гаражів, бо пред`являла до них вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

05.09.2022 відповідачами подано до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 05.09.2022 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 26.09.2022.

Позивачі подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, просять такий задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, в попередньому судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вислухавши позиції сторін, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного:

Судом встановлено:

на підставі розпорядження виконавчого комітету Дрогобицької міської ради народних депутатів Львівської області від 10.06.1992 року №164-р ОСОБА_2 надано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаражу розміром 3,5*5,5 м на території дитячо-юнацької спортивної школи на АДРЕСА_2 , з урахуванням згоди дирекції школи.

Згідно технічного паспорту ОСОБА_2 належить гараж площею 24,2 кв.м., стіни металеві.

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження правомірності користування та належності йому гаражу представлено суду копію рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради «Про надання дозволу громадянам міста на проектування господарських споруд, гаражів, будівництво нових житлових будинків, реконструкцію приміщень, встановлення кіосків та, як виняток, користування самовільно побудованими та переобладнаними приміщеннями», на підставі якого ОСОБА_1 дозволено користуватися збірно-розбірним металевим гаражем розміром 4.0х6.0 м, який встановлений на території Дрогобицької дитячо-юнацької спортивно школи на АДРЕСА_2 , за згодою дирекції школи.

Фактично позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 користуються спірними гаражами понад 30 років та до недавнього часу законність підстав їх розміщення та належність їх позивачам відповідачем не оспорювались.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Вимогами ст.ст.13,81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги позицію представника відповідача, викладену у відзиві, зокрема в частині визнання факту належності гаражів позивачам, та водночас, суперечливій позиції про безпідставність позовних вимог та відмовити в позові, суд вважає, що право ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про захист якого звертаються до суду з даним позовом є невизнаним, зокрема відповідачем, та беручи до уваги законність та відкритість користування спірними гаражами протягом тривалого часу, приходить до висновку про під ставність позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

ОСОБА_3 не представлено суду жодних доказів на підтвердження належності та легітимності користування нею гаражем № НОМЕР_3 .

З таких підстав, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 264 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на тимчасову споруду гараж, який знаходиться в один ряд зліва від дороги по АДРЕСА_1 біля Дитячо-юнацької школи ім.І.Боберського, а саме: на гараж № НОМЕР_1 , при обліку гаражів зліва на право.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на тимчасову споруду гараж, який знаходиться в один ряд зліва від дороги по АДРЕСА_1 біля Дитячо-юнацької школи ім.І.Боберського, а саме: на гараж № НОМЕР_2 , при обліку гаражів зліва на право.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради та виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідачі: Дрогобицька міська рада Львівської області, , адреса: м.Дрогобич пл.Ринок 1, Львівської області.

Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області, , адреса: м.Дрогобич пл.Рионк 1, Львівської області.

Суддя Павлів З.С.