Справа № 308/2184/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Джуги С. Д., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Савинець В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 серпня 2022 року, ухвалене суддею Бенца К. К., по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки Вікторії Олександрівни, ОСОБА_2 про скасування виконавчого напису нотаріуса, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 пред`явив позов до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В. О., ОСОБА_2 про скасування виконавчого напису нотаріуса.

Свої вимоги мотивував тим, що 08 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики.

12 травня 2009 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В. О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 444, про стягнення позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 боргу 677 090,87 грн. боргу.

Позивач вважає, що цей виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства України. Зокрема, заборгованість, вказана стягувачем на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису була значно меншою, ніж та щодо якої вчинено виконавчий напис.

Подана нотаріусу заява про вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам, встановленим пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Нотаріус вчинила виконавчий напис та здійснила у ньому кілька виправлень у той час коли 05 травня 2009 року позивач подав до суду позовну заяву про визнання недійсним договору позики, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням порядку вчинення нотаріальної дії за межами Ужгородського районного нотаріального округу, на окремому аркуші від оригіналу документу, що встановлює заборгованість, що є порушенням закону про нотаріат, за відсутності відповідної оплати за вчинення нотаріальної дії, а також за відсутності відомостей щодо обґрунтованості та безспірності майнових вимог стягувача.

У зв`язку з цим позивач просив виконавчий напис від 12 травня 2009 року, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В. О., зареєстрований у реєстрі за № 444, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 677 090,87 грн. боргу скасувати. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду із вказаним позовом, оскільки пропустив його з поважних причин (Т. 1, а.с.1-12).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено (Т.1, а.с.228-231,Т.2, а.с.80-83).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року судові рішення місцевого та апеляційного суду були скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому Вищий спеціалізований суд України вказав, що суди попередніх інстанції доводи відповідача належним чином не перевірили, не дослідили надані відповідачем ОСОБА_2 приватному нотаріусу докази безспірності заборгованості за договором позики, не врахували, що існування спору щодо розміру заборгованості за договором позики у суді на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення із боржника за виконавчим написом нотаріуса.

Крім того, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання , визначеного у гривнях, а заборгованість ОСОБА_1 визначено у доларовому еквіваленті, унаслідок чого взагалі не перевірено правильність розрахунку такої заборгованості.

Також судами належним чином не з`ясовано питання наявності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підстав для закриття провадження у даній справі, з урахуванням наявних рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 про скасування виконавчого напису нотаріуса від 12.05.2009 року № 444 та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису від 12.05.2009 року № 444 таким, що не підлягає виконанню (Т.2, а.с.146-148).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (Т.3, а.с.229-249).

На це рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що наявні усі правові підстави для скасування оспорюваного виконавчого напису. При цьому суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В. О. є наналежним відповідачем. Предметом спору є правильність вчинення виконавчого напису і дотримання нотаріусом встановленого законом порядку при вчиненні цієї нотаріальної дії. Тобто позов стосується перевірки законності дій нотаріуса, процедури вчинення нотаріальної дії та її відповідності вимогам чинного законодавства. Приватний нотаріус не врахувала існування спору щодо розміру заборгованості за договором позики на момент вчинення виконавчого напису. Стягувачем не надано належного розрахунку за договором позики, з якого б слідувало, яким саме чином та за який період обчислені кожна із складових зазначеної загальної суми заборгованості станом на момент вчинення виконавчого напису, у тому числі з урахуванням валюти зобов`язання та курсу цієї валюти до гривні. З огляду на це, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити (Т.4, а.с.2-9).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Адвокат Лещинець Л. В. (представник відповідачки ОСОБА_2 ) та адвокат Рябінчева А. С. (представник приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В. О.) проти апеляційної скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, врахувавши висновки Вищого спеціалізованого суду України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що наявність спору в суді про визнання договору позики недійсним не спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Крім того, місцевий суд вказав, що наявність у виконавчому написі неточностей щодо відомостей про особу боржника носить формальний характер та не являється перешкодою для ідентифікації стягувача та проведення виконавчих дій.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без належного з`ясування усіх обставин справи, що, у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи слідує, що 08 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики на суму 404 000 грн., що становить еквівалент 83 394 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 08.08.2008 року.

Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані та одержані позичальником до підписання цього договору.

Позичальник зобов`язався повернути позику без сплати відсотків у строк до 07 листопада 2008 року.

Якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

10 березня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В. О. із заявою про вчинення виконавчого напису (Т.3, а.с.81). Цього ж дня приватний нотаріус здійснив повідомлення про необхідність сплати боргу, в інакшому випадку заборгованість буде стягнута на підставі виконавчого напису (Т.3, а.с.80).

12 травня 2009 року ОСОБА_2 знову звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В. О. із заявою про вчинення виконавчого напису (Т.3, а.с.82). У заяві зазначила, що станом на 12.05.2009 року повернення боргу не відбулося, а також нею не отримано жодних повідомлень чи заперечень від ОСОБА_1

12 травня 2009 року приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В. О. вчинив виконавчий напис (Т.3, а.с.83) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості станом на 09.03.2009 рокув розмірі 677 090, 87 грн., що складається з :

-642 133, 80 грн. суми боргу, що еквівалентна 83 394 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 09.03.2009 року;

-4051, 07 грн. три проценти річних від простроченої суми за період прострочення до 09.03.2009 року;

-30 906 грн. інфляційних нарахувань за час прострочення до 09.03.2009 року.

Зазначена сума заборгованості належна до сплати відповідно до договору позики, строк повернення суми якої настав 07.11.2008 року (Т.3, а.с.83).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, оскільки судом було відкрито провадження у справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Крім того, позивач зазначав, що не був повідомлений нотаріусом про вчинення виконавчого напису.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, вказані позивачем обставини належним чином не дослідив та не дав їм належної правової оцінки.

Апеляційний суд констатує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

Разом з цим, відмовляючи в позові, суд першої інстанції обмежився лише констатацією вищезазначених вимог Закону та не навів в рішенні будь-яких доводів на підтвердження фактів їх дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису.

Проте, вирішуючи спір про скасування виконавчого напису, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Так, апеляційним судом встановлено, що на момент вчинення спірного виконавчого напису, в Ужгородському міськрайонному суді перебувала на розгляді справа № 2п-3727/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним (Т.1 а.с.71), а отже існував спір пов`язаний з укладенням договору позики між вказаними особами. На це також звертає увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних справ у своїй ухвалі від 06 квітня 2016 року, ухваленій в рамках даної цивільної справи.

Зокрема, Вищий спеціалізований суд України вказав, що суди попередніх інстанції доводи відповідача належним чином не перевірили, не дослідили надані відповідачем ОСОБА_2 приватному нотаріусу докази безспірності заборгованості за договором позики, не врахували, що існування спору щодо розміру заборгованості за договором позики у суді на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення із боржника за виконавчим написом нотаріуса (Т.2, а.с.146-148).

Крім того, поза увагою місцевого суду залишилося те, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, а заборгованість ОСОБА_1 визначено у доларовому еквіваленті, унаслідок чого взагалі не перевірено правильність розрахунку такої заборгованості.

Договір позики від 08 серпня 2008 року не врегульовує (визначає) особливого договірного порядку нарахування індексу інфляції. Виконавчий напис було видано на загальну суму 677 090, 87 грн., до якої включено 30 906 грн. інфляційних нарахувань. Ця сума очевидно не є безспірною.

З вказаного слідує, що на день видачі виконавчого напису мав місце невирішений спір щодо існування заборгованості взагалі, а розмір такої заборгованості, визначений у написі, не був безспірним.

У виконавчому написі також є виправлення до даних щодо місця народження та місця роботи ОСОБА_1 , які хоча й застережені приватним нотаріусом, однак не в повній мірі зроблені у відповідності до вимог абз 4 п. 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом від 03.03.2004 року № 20/5, оскільки вказані виправлення вносилися нотаріусом не в день вчинення нотаріальної дії. Згідно листа Головного управління Юстиції у Закарпатській області від 06.05.2014 року № Н-141/02-22/04 слідує, що нотаріусу Васіловці В. О. наголошено на неухильному дотриманні вимог законодавства та правил ведення нотаріального діловодства при вчиненні нотаріальних дій (Т.1, а.с.94-95).

Представник нотаріуса ОСОБА_3 адвокат Рябінчева А. С., в суді першої інстанції та в апеляційному суді звертали увагу на те, що питання правомірності дій нотаріуса було предметом розгляду в іншій судовій справі, а саме у справі № 2п-690/10. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2011 року, яке набуло законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В. О., Дзюби О. О., МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про скасування виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Апеляційний суд констатує, що це рішення не спростовує того факту, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість була спірною.

Таким чином виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 444, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 боргу в розмірі 677 090,87 грн., вчинений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В. О., без з`ясування обставин безспірності заборгованості, а тому підлягає скасуванню.

Строк звернення до суду із позовом слід поновити, оскільки хоча виконавчий напис і було вчинено 12 травня 2009 року, а позов пред`явлено 20 лютого 2014 року, однак мають місце обставини, які свідчать про переривання строків позовної давності. Зокрема, після вчинення виконавчого напису (12 травня 2009 року) сторони неодноразово зверталися до суду з різними позовними заявами, які свідчать як про спір пов`язаний з договором позики, наявністю самого боргу, так і із намаганням оспорити вчинений виконавчий напис. Так, у справі № 712/13176/12 було пред`явлено позов про стягнення боргу за договором позики, а у справі № 2п-3727/09 про визнання договору позики недійсним, в справі № 2-3503/11 про визнання правочину недійсним, а в справі № 2-5962/11 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 4 ст. 264 ЦК України).

Отже, з вказаного слідує, що в даному випадку має місце переривання строку позовної давності шляхом пред`явленням позову до відповідачки ОСОБА_2 . Усі ці позови виникають з одних і тих же правовідносин, з укладеного між сторонами договору позики. За цих обставин є усі передумови для поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Окрім того, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції досліджував питання дотримання строку звернення до суду позивачем у цій справі та прийшов до висновку, що цей строк пропущено з поважних причин (Т.3, а.с.247). Відповідачі рішення не оскаржували, а отже з висновками суду першої інстанції погодилися.

Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_1 уже звертався із позовом до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В. О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону «Про нотаріат», оскільки здійснював діяльність за межами Ужгородського районного нотаріального округу, до якого цей нотаріус належить. Крім того, виконавчий напис вчинено на дублікаті виконавчого документа, що встановлює заборгованість, а також окремо від оригіналу документа, що встановлює заборгованість за відсутності ознак безспірності. Виконавчий напис також вчинено у кількох примірниках, що на думку ОСОБА_1 , є порушенням вимог закону. Цей позов було розглянуто та рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2013 року в його задоволенні відмовлено.

Відповідно до іншого рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2011 року у справі № 2п-690/10 ОСОБА_1 пред`явив позов до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В. О. про скасування виконавчого напису нотаріуса від 12.05.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 444. Цей позов було мотивовано тим, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону «Про нотаріат», оскільки у виконавчому написі містяться викручені відомості щодо дати та місця народження ОСОБА_1 .

У справі, що розглядається наразі, окрім іншого, йдеться про скасування виконавчого напису з підстав існування спору щодо розміру заборгованості.

Отже, з вказаного слідує, що підстави усіх трьох позовів різняться між собою, а тому передумов для закриття провадження у даній справі не має.

Крім того, питання щодо закриття провадження у даній справі уже було предметом судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2014 року апеляційний суд констатував, що для закриття провадження у даній справі відсутня така обов`язкова ознака як тотожність позовів (Т.1, а.с.195-197). Ухвала є чинною.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 зверталася із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики від 08.08.2008 р. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 листопада 2013 року у справі № 308/17567/13, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року, в задоволенні цього позову було відмовлено (Т.1, а.с.54-56).

Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки розмір заборгованості не був безспірним.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 серпня 2022 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити. Поновити строк звернення до суду з позовом. Скасувати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В. О., виданий 12.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 444, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 677 090, 85 грн. боргу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: