Справа № 522/1630/22
Провадження № 2/522/1173/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна про скасування рішення, запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, в якому просила:

-скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 60979564 від 18.10.2021 року щодо державної реєстрації права власності ТОВ « Консалт Солюшенс» на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору № 234/ ZФКВІП-07, серія та номер: 8345, виданий 21.06.2007 року, видавник: Гашова В.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; Договір № 2292/К про відступлення права вимоги, серія та номер:236, виданий 21.07.2020, видавник: Антипова І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; копія листа-вимоги, серія та номер: БД 1077, виданий 02.03.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс»; копія поштового відправлення, серія та номер: 05 003663 328 31, виданий 02.03.2021, видавник: АТ « Укрпошта Стандарт»; копія Листа-вимоги, серія та номер: БД 1050, виданий 19.01.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс» копія поштового відправлення, серія та номер: 05003 542 667 52, виданий 19.01.2021, видавник: АТ « Укрпошта Стандарт»; Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, серія та номер 2021-27.09.2021, виданий 27.09.2021, видавник: ТОВ Малинська Н.В.; Довідка Іпотекодержателя про суму боргу за основним зобов`язанням, серія та номер: 127, виданий 13.10.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс»;

- скасувати з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо права власності № 44504007 від 13.10.2021 року ТОВ « Консалт Солюшенс» на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору № 234/ ZФКВІП-07, серія та номер: 8345, виданий 21.06.2007 року, видавник: Гашова В.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; Договір № 2292/К про відступлення права вимоги, серія та номер:236, виданий 21.07.2020, видавник: Антипова І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; копія листа-вимоги, серія та номер: БД 1077, виданий 02.03.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс»; копія поштового відправлення, серія та номер: 05 003663 328 31, виданий 02.03.2021, видавник: АТ « Укрпошта Стандарт»; копія Листа-вимоги, серія та номер: БД 1050, виданий 19.01.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс» копія поштового відправлення, серія та номер: 05003 542 667 52, виданий 19.01.2021, видавник: АТ « Укрпошта Стандарт»; Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, серія та номер 2021-27.09.2021, виданий 27.09.2021, видавник: ТОВ ОСОБА_2 ; Довідка Іпотекодержателя про суму боргу за основним зобов`язанням, серія та номер: 127, виданий 13.10.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс».

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що вона не була повідомлена про намір Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задовольнити свої вимоги за Договором про задоволення вимог іпотекодержателя та здійснити реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а тому вважає реєстрацію незаконною.

Про те, що позивачка позбавлена права власності відносно квартири АДРЕСА_1 вона не знала, їй ніхто не повідомляв, оскільки ОСОБА_1 знаходилась за межами України.

Крім того, зазначає, що на час набуття права власності Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у Верховному Суді знаходилась на розгляді касаційна скарга на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2020 року та на постанову Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року про заміну сторони виконавчого провадження, а отже вона оспорювала правомірність статусу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» кредитора та іпотекодержателя.

У зв`язку із чим позивач вважає, що її майно вибуло із її власності на користь третіх осіб поза її волею як власника.

Посилаючись на вказані обставини позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 31.01.2022 року витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни (м. Одеса, вул. Героїв Прикордонників, 7, оф. 2) належним чином завірені документи, що стали підставою для реєстрації права власності ТОВ « Консалт Солюшенс» на квартиру загальною площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,номер запису про право власності:44504007, дата державної реєстрації 13.10.2021року, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60979564 від 18.10.2021, а саме: іпотечний договір № 234/ ZФКВІП-07, серія та номер: 8345, виданий 21.06.2007, видавник: Гашова В.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; Договір № 2292/К про відступлення права вимоги, серія та номер: 236, виданий 21.07.2020, видавник: Антипова І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; копію листа-вимоги, серія та номер: БД 1077, виданий 02.03.2021, видавник: ТОВ «Консалт Солюшенс»;Копію поштового відправлення, серія та номер: 05 003663 328 31, виданий 02.03.2021, видавник: АТ « Укрпошта Стандарт»; копію листа-вимоги, серія та номер: БД 1050, виданий 19.01.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс»; копію поштового відправлення, серія та номер: 05 003 542 667 52, виданий 19.01.2021, видавник: АТ « Укрпошта стандарт»; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, серія та номер 2021-27.09.2021, виданий 27.09.2021, видавник: ФОП ОСОБА_2 ; довідку Іпотекодержателя про суму боргу за основним зобов`язанням, серія та номер: 127, виданий 13.10.2021, видавник: ТОВ « Консалт Солюшенс».

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 31.01.2022 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Від представника відповідача ТОВ «Консалт Солюшенс» надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна відзив по справі не надала.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 19.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, яке призначене на 16.01.2023 року учасники справи не з`явилися, причин неявки не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №234/ФКВІП-07, за яким остання отримала 115 000 дол. США під 14,6% річних, строком до 20.06.2022 року.

27 червня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №234/ZФКВІП-07, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., реєстр №8345.

Предметом іпотеки за договором виступило нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира під номером АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», Акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» , тому АТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором №234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року та іпотечному договору №234/ZФКВІП-7 від 21.06.2007 року.

Заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року по справі №521/7021/14-ц задоволено позов ПАТ «Дельта Банк»; стягнуто солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №234/ФКВІП-07 в розмірі 1 701 217,02 грн.

21 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір №2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за №236.

За змістом пункту 1 цього Договору Банк відступає Новому кредитору належні Банку права вимоги до Боржників зазначених у Додатку №1 Договору, в тому числі, права вимоги до правонаступників Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до Договору.

За змістом пункту 2 Договору Новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами (кредитними, поруки, іпотеки тощо), включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов?язань за основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов?язань за основними договорами, вимоги, які випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників тощо. Права кредитора за основними договорами перейшли до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

За змістом пункту 14 Додатку №1 до Договору №2292/К про відступлення права вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги. серед іншого, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за кредитним договором 234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року, іпотечним договором 234/ZФКВІП-07 від 21.06.2007 року та договором поруки №234/ZФПОР-07 від 21.06.2007 року.

Таким чином, АТ «Дельта Банк» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним, іпотечним договором, а ТОВ «КонсталтСолюшенс» набуло всіх прав кредитора за основними договорами.

09 вересня 2020 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси по справі №521/7021/14-ц було замінено сторону стягувача - ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Малиновським районним судом міста Одеси по справі №521/7021/14-ц.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29.11.2021 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2020 року скасовано. Заяву Товариство з обмеженою відповідальності «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача задоволено.

У зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору №234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року, новим кредитором та іпотекодержателем Товариством з обмеженою відповідальності «Консалт Солюшенс» було направлено на адресу ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень основного зобов`язання. Вказані вимоги були невиконані позивачем.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернуло стягнення на предмет іпотеки: а саме: квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості на підставі п. 4.4 договору іпотеки та ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

В результаті чого 18.10.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60979564.

Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора.

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав встановлених статтею 12 цього закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Факт невиконання Позивачем умов кредитного договору підтверджується заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеса від 23.07.2014 року у справі №521/7021/14-ц, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №234/ФКВІП-07 в розмірі 1 701 217,02 грн.

Згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніжтридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки уразі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.1 іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках, зокрема: порушення Іпотекодавцем (Позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання.

Пунктом 4.4 іпотечного договору №234/ZФКВІП-07 встановлено, що у випадках настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 договору іпотеки, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів, зокрема: шляхом набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу. У випадку прийняття Іпотекодержателем Предмету іпотеки у власність, це застереження вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя і цей договір є правовою підставою для реалізації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.

Таким чином, сторони в Іпотечному договорі узгодили можливість Іпотекодержателя здійснити реєстрацію права власності на Предмет іпотеки в разі порушення Основного зобов`язання.

Відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

- засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателеміпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця:

- засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв?язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

- довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов?язанням етаном на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб?єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

- заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Верховний суд у постанові від 28.07.2021 року по справі № 750/2254/19 (провадження № 61-6102св21) надав вичерпний висновок стосовно «іпотечного застереження» та повідомлення боржника про намір звернення на предмет іпотеки.

В мотивувальній частині даної постанови викладені обставини, що спростовують посилання позивача на неможливість застосування іпотечного застереження, яке викладене в поточному договорі іпотеки з огляду на те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року по справі № 522/24450/14 (провадження № 61-38762св18) вказано, що: «згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року в справі № 750/10129/18 (провадження № 61-4971св20) вказано, що: «пунктом 4.5 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.4); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (підпункт 4.5.5).

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України № 800-VI іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закону № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що із прийняттям названого закону законодавець обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Таким чином, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховучи наведене вище можливо встановити, що договір про іпотеку містить іпотечне застереження на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» мало право реєструвати право власності в рахунок погашення заборгованості.

З приводу належного повідомлення боржника слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 року по справі № 757/13243/17 ( провадження № 14-711цс19) зазначила наступне.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

В розділі 7 Договору іпотеки було зазначено адресу місяця проживання та реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що саме на цю адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» двічі було здійснено направлення вимог про усунення порушень з дотриманням п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, дії ТОВ «Консалт Солюшенс» та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, як державного реєстратора, є правомірними з огляду на той факт, що відповідно вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, надання державному реєстратору засвідчених іпотекодержателем копій рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю, якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилається вимога, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення - це саме той склад документів, що наданий ТОВ «Консалт Солюшенс» для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначний законом або договором.

Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказівподаних учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами с будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення длявирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними с докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування с обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу дляпідтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми с докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішуєвідповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цимКодексом.

За змістом частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ N 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування єфакти, якимиобґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з положень ч. і ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

"Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевказане суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна про скасування рішення, запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 23.01.2023.

Суддя Р.Д. Абухін

16.01.23