Справа №504/4171/21
Провадження № 2/504/595/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2023смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді-Барвенко В.К.,

секретаря Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, б. 78, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» - адвокат Мужик Н.Т. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-237866 від 14.01.2020 року у розмірі 94662,47 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2270 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 9466,27 грн. що становить 10 відсотків від суми заборгованості по кредиту.

Рух справи у суді:

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.11.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Представником позивача була подана заява, якою він повністю підтримав позовні вимоги, просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, про дату, час та місце судового розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Мотиви з яких виходить суд:

Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного:

14.01.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «КРЕДОБАНК» було укладено Кредитний договір № CL-237866, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 66090,00 гривень на строк до 13.01.2025 року включно.

Відповідно до умов укладеного Кредитного договору № CL-237866 від 14.01.2020 року, договір складається із самого Кредитного договору № CL-237866та додатку №1 до договору графіку платежів за кредитним договором № CL-237866 від 14.01.2020 року та розрахунку сукупної вартості кредиту.

Укладаючи договір позичальниця вказала про другого подружжя- ОСОБА_2 .

Свої зобов`язання АТ «КРЕДОБАНК» виконав у повному обсязі, 14.01.2020 року відповідачу був відкритий позичковий рахунок, цього ж дня АТ «Кредобанк» зарахував на зазначений рахунок грошові кошти у розмірі 66090,00 грн.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10.09.2021 року має заборгованість 94662,47 грн., яка складається з наступного:

65095,48 грн. - заборгованість за кредитом;

29566,99 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит це будь яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов`язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов`язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач ОСОБА_1 не виконує умови договору, не погашає кредит.

Отже, ОСОБА_1 неналежним чином виконувала прийняті нею зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником договірних зобов`язань з повернення кредиту за кредитним договором № CL-237866 від 14.01.2020 року, та сплати процентів за користування кредитними коштами, скориставшись своїм правом позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 94662,47 грн., яка складається з наступного:

65095,48 грн. - заборгованість за кредитом;

29566,99 грн. - заборгованість за відсотками

Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, керуючись наведеними вище умовами кредитного договору, кредитор має право вимагати повернення кредиту, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по кредиту станом на 10.09.2021 року.

Солідарне стягнення:

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Кредобанк» посилався на те, що умови кредитного договору належним чином позичальником не виконуються, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість з відповідачів солідарно, так як відповідач ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_1 , а кредит був отриманий позичальником на поточні потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому, незважаючи на те, що договір поруки із ним не укладався, подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, звертає увагу на судову практику, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності договору поруки.

Суд не погоджується з цим виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч.ч.1, 2, 4 статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, й те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує нормі частини четвертої статті 65 СК України, якою передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Звертаючись із вимогою до відповідача ОСОБА_2 , позивач зазначав, що шляхом підписання анкети-заяви № CL-237866 від 14.01.2020 року ОСОБА_1 зазначила інформацію про фактичні сімейні відносини із ОСОБА_2 , який не заперечував проти отримання його дружиною кредиту.

Ціль отримання кредиту (як зазначено в анкеті-заяві) поточні потреби.

З умов договору кредиту № CL-237866 від 14.01.2020 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви № CL-237866 від 14.01.2020 року, підписаної ОСОБА_1 встановлено, що наданий АТ «Кредобанк» кредит в сумі 66090 грн. є споживчим, оскільки взятий на поточні потреби споживача (однак, на які саме поточні потреби, не вказано).

Окрім того, відповідно ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, додаткових процентів.

Так, суд звертає увагу, що поручитель у разі укладення договору поруки відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Таким чином, відповідальність поручителя і боржника є солідарною, якщо наявний договір поруки.

Як вбачається з матеріалів справи договору поруки ОСОБА_2 не підписував, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що анкета-заява взагалі не містить підпису ОСОБА_2 , відтак вказівка в анкеті-заяві про не заперечення проти отримання кредиту основним позичальником, не підтверджує, що її чоловік погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк».

Подані банком письмові докази не дають підстав визнати доведеним той факт, що кредитний договір укладений ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, оскільки, як слідує зі змісту цього договору, він укладений з метою отримання коштів на поточні потреби.

ОСОБА_2 згоди на укладення кредитного договору його дружиною не надавав, що підтверджується анкетою-заявою фізичної особи на отримання готівкового кредиту.

Будь які інші докази, які б підтверджували цю обставину у справі відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані ОСОБА_1 кредит грошові кошти у вказаній сумі були використані в інтересах сім`ї.

Таким чином, у задоволенні позову АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 слід відмовити.

Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» сплачений позивачем судовий збір за звернення до суду із зазначеним позовом в розмірі 2270 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються - на відповідача.

Відповідно до платіжного доручення № 54868035 від 23.09.2021 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 гривень.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Також позивач просить стягнути на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову.

На обґрунтування зазначених вимог позивачем було надано копії наступних документів: копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного між АТ «КРЕДОБАНК» та Адвокатським об?єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО».

Відповідно до положень ч.1 ст. 137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з положень ч.4 ст.137 ЦПК України Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд нагадує, що одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічне положення міститься і в тексті ч.1 ст.81 ЦПК України згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у позовній заяві стверджує, що поніс судові витрати «на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі, написання позовної заяви та супровід представника в судових засіданнях у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 9466,24 грн.» на підтвердження чого посилається на доданий до позову витяг з договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, у якому вказано про винагороду Виконавця - АО «БІЗНЕС І ПРАВО», і що АТ «Кредобанк» її сплачує.

У матеріалах справи наявні договір про надання правової допомоги, укладений 11 лютого 2019 року між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВО», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, копія ордеру та довіреність.

Будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було.

А тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог за не обґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст. ст. 15, 16, 526, 530, 599, 611, 625, 626, 541, 543 ЦК України, ст. ст. 4-13, 76-89, 141, 258-273, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, б. 78, ) заборгованість за невиконання грошового зобов`язання за Кредитним договором № CL-237866 від 14.01.2020 року в загальному розмірі 94662,47, яка складається з наступного:

65095,48 грн. - заборгованість за кредитом;

29566,99 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, б. 78, ) судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

В задоволенні решти позову- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко