печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді судді Григоренко І.В.,,

при секретарі судового засідання - Сестро-Животовській А.В.,,

за участю:

позивача: не з`явилася,

представника позивача: Дугінова Д.А.,

представника відповідача: Кобзар Ю.Б.,

третьої особи-1: не з`явився,

представника третьої особи-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 (далі - третя особа-1, ОСОБА_2 ), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.10.2021 року, просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 18 222,52 Євро, 3% річних у розмірі 1 547,18 Євро та пеню у розмірі 3% річних на день у розмірі 21 371 363,03 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 02.11.2009 року у м. Севастополі між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN3177 Вклад «Копилка детям» (далі - Договір № SAMDN3177 від 02.11.2009 року), на виконання умов якого, на рахунок № НОМЕР_1 третьою особою-1 було внесено 5 783,84 Євро, що підтверджується квитанцією № 189824313 Tr.N CAGRAGR39741 від 02.11.2009 року; процентна ставка за вказаним договором становить 12,5% річних. Відповідно до п. п. 2, 3 Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, отримувачем вкладу за вказаним Договором є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вступає у користування вкладом на наступний день після досягнення 18 річного віку та може розпоряджатися вкладом на власний розсуд. У зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок третьої особи-1 було заблоковано банком, нарахування відсотків припинено. З метою отримання доступу до належних ОСОБА_2 коштів та нарахованих за ними відсотків він неодноразово звертався до банку з вимогами поновити доступ до рахунку, але ці вимоги банком не були виконані. Отже, з 2014 року доступ до вкладу було заблоковано відповідачем, а неодноразові звернення третьої особи-1 до банку залишено без задоволення. Керуючись п. 9 Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, 26.02.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій повідомила про розірвання Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року з 05.03.2018 року, а також просила повернути суму вкладів та виплатити проценти, проте банк повідомив про неможливість виконання вимог позивача. З 05.03.2018 року Договір № SAMDN3177 від 02.11.2009 року вважається розірваним та відповідач повинен був виплатити суми вкладу з нарахованими процентами. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу за Договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом за період часу з 02.11.2009 року по 18.06.2018 року у розмірі 10 296,91 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 25.06.2018 року становить 314 705,20 грн. Також, у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання позивачем нараховано 3% річних у розмірі 4 131,82 грн. за період часу з 05.03.2018 року по 18.06.2018 року на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Крім того, представником позивача подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому остання просить витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» оригінали заяв ОСОБА_2 від 12.05.2015 року (вх. № 183364 від 14.05.2015 року), від 21.11.2015 року (вх. № 448211 від 26.11.2015 року) та оригінал заяви ОСОБА_2 за вх. № 166099 від 05.04.2016 року; витребувати у Національного банку України оригінал заяви ОСОБА_2 від 13.10.2015 року, відповідь на яку була надана за вих. № 20.1.0.0.0/7-20151126/366 на вх. № 448211 від 26.11.2015 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Кирилюк (Григоренко) І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

27.08.2018 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та підготовче засідання у справі призначено на 21.12.2018 року.

10.12.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання проти позову заперечувала, зазначаючи, що предметом даного спору є договір банківського вкладу, який було відкрито третьою особою-1 в АТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим. Так, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі, ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Крім того, рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року також було припинено з 21.04.2014 діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ «ПриватБанк». Також представник відповідача вважає, що зобов`язання за договорами, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує Автономна некомерційна організація Фонд захисту вкладників, утворена на підставі Федерального закону Російської Федерації № 36-ФЗ від 02.04.2014 року «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя». При цьому представник відповідача також звертає увагу, що позивачем неправильно здійснено розрахунок відсотків за вкладом, які підлягають стягненню за період часу з 02.11.2009 року по 18.06.2018 року, оскільки за період часу з 02.11.2009 року по 09.11.2017 року, з 10.11.2017 року по 04.03.2018 року відсотки за користування банківським вкладом мають розраховуватися за ставкою 6,25%, а з 05.03.2018 року по 18.06.2018 року за ставкою 0,01% (відсоткова ставка «на вимогу»), а 3% річних мають бути визначені лише в національній валюті України - гривні.

22.12.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - Семенової М.В. надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що доводи викладені відповідачем у відзиві є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, оскільки вказаний договір був укладений третьою особою-1 з ПАТ КБ «Приватбанк», а не відокремленими підрозділами останнього. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку.

22.12.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-1 ОСОБА_4. надійшли пояснення щодо позову, в яких останній просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило взяті на себе зобов`язання за договором щодо повернення вкладнику грошових коштів та з 2014 року доступ до вкладу було заблоковано, а неодноразові звернення до банку залишено без задоволення. Вважає, що закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договором банківського вкладу. Крім того, представник третьої особи-1 просив розглядати справу за його відсутності та відсутності третьої особи-1.

21.12.2018 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та підготовче засідання призначено на 25.03.2019 року.

25.03.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в розгляді клопотань слідчих органів в порядку чергування та підготовче засідання призначено на 11.06.2019 року.

11.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові пояснення, в яких представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначила, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих відсотків та депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення включаються до оподатковуваного доходу платника податку та відповідно підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними податковим законодавством України. Тому під час ухвалення рішення представник відповідача просить зазначити в резолютивній частині рішення, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть утриманню в установленому законом порядку.

06.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 01.10.2019 року.

02.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 11 775,92 Євро, 3% річних у розмірі 507,20 Євро.

02.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшли додаткові пояснення щодо розрахунку, викладеного у заяві про збільшення позовних вимог.

02.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява, в якій останній просив приєднати до матеріалів справи копію листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.03.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160313/625; копію листа Голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.02.2017 року № 20.1.0.0.0/7-12250; копію листа Голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № Е.30.0.0./4-44076 від 05.04.2017 року.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2019 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; додаткові пояснення представника відповідача; повернуто заяву представника позивача про уточнення позовних вимог та додаткові пояснення представника позивача, та у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 19.12.2019 року.

03.10.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 11 775,92 Євро, 3% річних у розмірі 507,20 Євро станом на 24.03.2019 року.

03.10.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшли додаткові пояснення щодо розрахунку, викладеного у заяві про збільшення позовних вимог.

04.10.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову та виклала заперечення на розрахунок представника позивача про уточнення позовних вимог.

19.12.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 13.04.2020 року.

31.03.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

10.04.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотань представників позивача та відповідача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 19.08.2020 року.

05.05.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 14 863,11 Євро, 3% річних у розмірі 1 248,12 Євро. Крім того, позивачем нараховано пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 12 632 078,73 грн.

13.05.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Куценка О.В. надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому представник відповідача навів заперечення на розрахунок позивача, викладений у заяві про уточнення позовних вимог. Крім того, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності до вимоги позивача щодо стягнення пені за один рік.

19.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача зазначила, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон») було укладено договір про переведення боргу, з додатковою угодою від 18.11.2014 року та Додатком № 1, який містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, відповідно до яких здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі, за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, стягнення грошових коштів за яким є предметом спору у даній справі, а тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладу.

19.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»). Крім того, представник відповідача просила провести підготовче засідання, призначене на 19.08.2020 року, за її відсутності.

19.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 19.08.2020 року, без фіксування технічними засобами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2020 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа-2, ТОВ «ФК «Фінілон»).

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2020 року, у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 14.12.2020 року.

27.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Семенової М.В. надійшли докази направлення третій особі-2 копії позовної заяви та доданих до неї документів.

27.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Семенової М.В. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій остання просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 15 564,78 Євро, 3% річних у розмірі 1 416,53 Євро; пеню у розмірі 3% на день у розмірі 16 319 227,28 грн.

11.12.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

14.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому представник відповідача проти позову заперечувала та просила зменшити суму пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягнення судом повинні бути враховані принципи розумності та справедливості. Крім того, представник відповідача просила зупинити провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 320/5115/17, посилаючись на те, що справи є подібними, містять аналогічні вимоги в частині стягнення з банку неустойки (пені), нарахованої позивачем на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 27.04.2021 року.

27.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшла заява, в якій остання просила розглянути клопотання про зупинення провадження у справі.

27.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява, в якій останній просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року приєднано до матеріалів справи заяву представника відповідача про розгляд клопотання про зупинення провадження у справі; визнано явку позивача обов`язковою та, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 29.09.2021 року.

08.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Семенової М.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій остання просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 17 302,43 Євро, 3% річних у розмірі 1 833,56 Євро та пеню у розмірі 3% річних на день у розмірі 16 319 227,28 грн.

22.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому представник відповідача навела заперечення на розрахунок позивача, викладений у заяві про уточнення позовних вимог. Крім того, просила зменшити суму пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягнення судом повинні бути враховані принципи розумності та справедливості. Крім того, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності до вимоги позивача щодо стягнення пені за один рік, оскільки пеня може бути заявлена позивачем виключено за період часу з 19.08.2019 року по 19.08.2020 року.

21.09.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

24.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 320/5115/17 або відкладення розгляду справи.

29.09.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 01.03.2022 року.

26.10.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Семенової М.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій остання просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 18 222,52 Євро, 3% річних у розмірі 1 547,18 Євро та пеню у розмірі 3% річних на день у розмірі 21 371 363,03 грн.

01.03.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та підготовче засідання призначено на 01.09.2022 року.

12.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 199/3152/20.

12.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17, зазначив, що позивачем неправильно здійснено розрахунок відсотків за вкладом, які підлягають стягненню, оскільки договір вкладу було достроково розірвано на підставі заяви вкладника 05.03.2018 року, а отже з дня розірвання договору банківського вкладу будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад відсутні. Також зазначила, що нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути застосовано до даних правовідносин з моменту розірвання договору вкладу, оскільки між сторонами припинено споживчі правовідносини.

01.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшла заява про розгляд клопотання про зупинення провадження у справі без фіксування технічними засобами, в якій остання просила клопотання задовольнити.

01.09.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник АТ КБ «Приватбанк» зазначила, що розміщення Банком повідомлення від 30.01.2015 року на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15.02.2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного Клієнта/Кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірно-юридичною дією Банку, яка підтверджувалася та підтверджується вимогами чинного законодавства. А отримання Банком таким шляхом «мовчазної» згоди від Кредиторів було підтвердженням їх відношення до такого правочину, що був укладений 17.11.2014 року, та, відповідно, досягненням ефекту переведення боргу. Крім того, посилалася на правові висновку Верховного Суду, викладені у постанові від 27.04.2022 року у справі № 321/1260/19, відповідно до яких, відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. З огляду на відсутність судового рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17.11.2014 року в частині прав та обов`язків позивача у даній справі то всі правові наслідки, які були породженні з моменту укладення між первісним та новим боржником договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним такого правочину. А отже, належним відповідачем у справі ТОВ «ФК «Фінілон».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року клопотання представника відповідача Кобзар Ю.Б. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу задоволено; зупинено провадження у вказаній цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду рішення у цивільній справі № 199/3152/20.

12.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача наводить судову практику та зазначає, зо розірвання договору банківського вкладу не припиняє споживчих правовідносин між вкладником та банком.

01.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про поновлення провадження у справі, оскільки Великою Палатою Верховного Суду 18.04.2023 року закінчено розгляд справи № 199/3152/20.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.05.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, та підготовче засідання у справі призначено на 10.08.2023 року.

10.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 10.08.2023 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній просив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду.

10.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Гайдамащука О.В. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 10.08.2023 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 02.11.2023 року.

17.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

19.06.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява, в якій останній просив при вирішенні справи врахувати правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі № 757/42452/20-ц.

В судове засідання 02.11.2023 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Третя особа-1 та представник третьої особи-2 в судове засідання 02.11.2023 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи-1 у заяві від 22.12.2018 року просив розглядати справу за його відсутності та відсутності третьої особи-1.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності третьої особи-1 та представника третьої особи-2.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав з урахуванням заяв про уточнення та збільшення позовних вимог та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзивах підстав та просила в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що 02.11.2009 року у м. Севастополі між ОСОБА_2 (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDN3177 Вклад «Копилка детям» (далі - Договір № SAMDN3177 від 02.11.2009 року), відповідно до п. 1 якого сума вкладу складає 5 783,84 Євро, на строк 12 місяців до 02.11.2010 року включно. Сума регулярного надходження на вклад - 0,00 Євро. Процентна ставка по вкладу становить 12,5% річних (т. 1 а. с. 7).

Відповідно до п. п. 2, 3 Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, отримувачем вкладу за вказаним Договором є ОСОБА_1 (далі - Отримувач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вступає у користування вкладом на наступний день після досягнення 18 річного віку та може розпоряджатися вкладом на власний розсуд.

Як визначено у п. 4 Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів на вклад та здійснюється за кожний календарний день , виходячи із фактичної кількості днів у році, за ставкою, вказаною у п. 1 з урахуванням пунктів 7 та 9 даного договору.

Згідно п. 7 Договору, у разі, якщо у строк, не пізніше дня закінчення строку вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу (письмово у відділенні банку, або по телефону клієнтської підтримки ) вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п. 1 даного договору. При цьому, обчислення нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Як визначено у п. 10 Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, у випадку розірвання договору з ініціативи Отримувача, останньому видається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані відповідно до умов договору, за фактичний строк користування вкладом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правова природа договору банківського вкладу розкрита законодавцем у ч. 1 ст. 1058 ЦК України.

Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Отже, в силу ст. ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти.

За правилами ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

За визначенням, яке наведене у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як встановлено у ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

З наведеною нормою кореспондується п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (надалі - Положення № 516), яким передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)].

Згідно з п. 2.4 Положення № 516, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Статтею 1064 ЦК України встановлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

За приписами п. 1.4. Положення № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно п. 3.3. Положення № 516, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, коли це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу. Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Пунктом 3.4. Положення № 516 встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов`язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклад (депозит) на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклад (депозит) на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладу (депозиту), унесеного до повідомлення вкладника про зменшення процентів, через один місяць з часу надсилання відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Отже, в даному випадку між третьою особою-1 та відповідачем мало місце укладення договору банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, який містить всі істотні умови.

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 вніс грошові кошти на вкладний рахунок, відкрий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у розмірі 5 783,84 Євро.

Факт внесення ОСОБА_2 вкладу в розмірі 5 783,84 Євро на банківський рахунок, відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк», підтверджується копією квитанції № 189824313 Tr.N CAGRAGR39741 від 02.11.2009 року (т. 1 а. с. 9).

12.05.2020 року ОСОБА_2 листом з описом вкладення направив заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій просив перевести депозитні рахунки, що були відкриті в Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», на обслуговування до м. Нова Каховка, Херсонської області та дозволити користуватися рахунками у звичайному режимі (т. 1 а. с. 10 - 11).

26.02.2018 року ОСОБА_1 направила ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року та повернення коштів, в якій просила розірвати Договір № SAMDN3177 від 02.11.2009 року та видати вклад і нараховані проценти (т. 1 а. с. 20 - 21).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

15.04.2014 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до ст. 3 якого, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі, інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260).

Згідно з п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі, ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Отже, після окупації АРК та міста Севастополя відокремлені підрозділи ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мали правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність.

Натомість, закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договором № SAMDN3177 від 02.11.2009 року, оскільки вказаний договір був укладений третьою особою-1 з ПАТ КБ «Приватбанк», а не з відокремленими підрозділами останнього. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку.

Твердження відповідача про неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та, відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21.04.2014 року, відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не беруться до уваги, оскільки, згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківського вкладу та сплати процентів є порушенням умов укладеного з ОСОБА_2 договору та вимог чинного законодавства України.

У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-247цс14 зроблено висновок про те, що повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення позивачу суми вкладу та виплати нарахованих відсотків за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року не надав.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783,84 Євро, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення відсотків за користування банківським вкладом у розмірі 18 222,52 Євро, суд зазначає наступне.

Так, Договір № SAMDN3177 від 02.11.2009 року було розірвано за ініціативою позивача з 05.03.2018 року.

У п. 9 Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір у відповідності до діючого законодавства, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою Клієнта, Клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти за неповний строк вкладу, нараховані на наступних умовах, зокрема: при поверненні у період більше трьох до шести місяців з дати початку/продовження строку вкладу, проценти нараховуються, виходячи з діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5.

Отже, з урахуванням викладеного, в період з 03.11.2009 року по 08.11.2017 року відсотки розраховуються за ставкою 12,5% річних, а оскільки позивач звернулась до відповідача із заявою про розірвання Договору № SAMDN3177 від 02.11.2009 року з 05.03.2018 року, то останній строк дії договору складав період з 09.11.2017 року по 10.11.2018 року, відтак, за період з 09.11.2017 року по 04.03.2018 року відсотки розраховуються за ставкою 6,25% річних (12,5%*0,5).

Кількість днів знаходження вкладу в банку, за які нараховуються проценти у розмірі 12,5% - з 03.11.2009 року по 08.11.2017 року становить 2 928 календарних днів, отже, розмір процентів на суму вкладу становить: 5 783,84 Євро х 12,5% х 2 928 днів : 365 днів = 5 799,68 Євро. Кількість днів знаходження вкладу в банку, за які нараховуються проценти у розмірі 6,25% - з 09.11.2017 року по 04.03.2018 року становить 116 календарних днів, отже, розмір процентів на суму вкладу становить: 11 583,52 Євро х 6,25% х 116 днів : 365 днів = 230,08 Євро.

Загальний розмір процентів на суму вкладу становить: 5 799,68 Євро + 230,08 Євро = 6 029,76 Євро.

При цьому, суд звертає увагу, що після закінчення строку дії договору банківського вкладу зобов`язання між сторонами вважаються припиненими та проценти на суму вкладу не нараховуються.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17-ц.

Оскільки відповідач належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження виплати відсотків по вкладу не надав, то позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків за користування банківським вкладом у розмірі 18 222,52 Євро підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 6 029,76 Євро.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником, у тому числі, і за договором з ОСОБА_2 , який є предметом спору, зважаючи на наступне.

Як зазначено у договорі від 17.11.2014 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «ФК «Фінілон», про переведення боргу, з додатковою угодою до нього від 18.11.2014 року, на підставі згоди кредиторів, отриманої ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною цього договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, що виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (додаток № 1). Зобов`язання по виплаті грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли з депозитних договорів та договорів банківського обслуговування (додаток № 1), які укладені структурними підрозділами ПАТ КБ «ПриватБанк», що здійснюють діяльність на території АР Крим (т. 1 а. с. 158 - 160).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 14.06.2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_2 , відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку, включає, зокрема, нараховані проценти по вкладу на дату переведення боргу (т. 1 а. с. 165).

Відповідно до витягу з електронного додатку, розмір грошових коштів, які підлягають до сплати боржником кредитору ОСОБА_2 за договором № SAMDN3177 складає 8 267,86 Євро (т. 1 а. с. 166).

Як визначено у скріншоті оголошення на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банка на цій території в розділі 1.1.7 «Додаткові положення» Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон», що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта (т. 1 а. с. 161 - 164).

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Як випливає зі змісту ст. ст. 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому, саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаним вище договором банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі. Посилання представника відповідача на витяг з електронного додатку та довідки про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» належних ОСОБА_2 грошових коштів не звільняють відповідача від обов`язку з повернення отриманих ним від третьої особи-1 грошових коштів, оскільки для кредитора не має жодного правового значення отримання чи неотримання від попереднього боржника новим боржником грошових коштів як виконання зобов`язань за договором переведення боргу, укладеним без його згоди, та вказані домовленості стосуються виключно сторін, визначених у самому договорі, якою не є і не може вважатися позивач.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 20.01.2021 у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20.10.2021 у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17.11.2021 у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21).

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання 3% річних у розмірі 1 547,18 Євро за період часу з 05.03.2018 року по 01.03.2022 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11.

За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення вкладу та процентів на суму вкладу, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими.

За ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували поданню позову.

Положення ст. ст. 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд не погоджується з ним, оскільки позивачем неправильно взято період, за який необхідно здійснювати розрахунок, а також невірно визначено суму боргу.

Так, початком прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення вкладу та процентів на суму вкладу, є 05.03.2018 року, а, згідно заяви про збільшення позовних вимог від 21.10.2021 року, розрахунок здійснено станом на 29.09.2021 року, тобто 29.09.2021 року є кінцевим строком нарахування 3% річних.

Разом з тим, у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог від 22.07.2021 року представник відповідача Кобзар Ю.Б. просить застосувати до вказаних позовних вимог строк позовної давності.

Поняття позовної давності законодавець розкрив у ст. 256 ЦК України, яка визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позовна вимога щодо стягнення 3% річних була заявлена позивачем станом на 29.09.2021 року, а порушення є триваючим, то нарахування та стягнення 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за Договором № SAMDN3177 від 02.11.2009 року слід рахувати за період з 29.09.2018 року по 29.09.2021 року, тобто за 1097 днів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц міститься висновок, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 75 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3% річних саме із 75 000,00 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04.07.2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі 320/5115/17-ц міститься висновок, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних здійснюється на суму вкладу.

Ураховуючи викладене, суд наводить розрахунок 3% річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеним сторонами договором банківського вкладу за період часу з 29.09.2018 року по 29.09.2021 року, тобто за 1 097 днів: 5 783,84 Євро х 3% х 1 097 днів : 365 = 521,50 Євро.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних у розмірі 1 547,18 Євро підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 521,50 Євро.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 21 371 363,03 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкуренто спроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Як визначено у п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

З аналізу викладеного слідує, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже, після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі 757/37163/20-ц.

Так, укладений сторонами Договір № SAMDN3177 від 02.11.2009 року з 05.03.2018 року розірвано, що не заперечується сторонами та встановлено судом, тобто 05.03.2018 року між сторонами припинилися договірні правовідносини за договором банківського вкладу.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.10.2021 року, просить стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», розраховану за період часу з 05.03.2018 року по 01.03.2022 року, тобто поза межами дії договору банківського вкладу, відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені у розмірі 3 % на день, відповідно до Закону «Про захист прав споживачів», є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України).

Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено у ст. 164 ПК України.

Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема, пасивні доходи (крім зазначених у п. п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 ПК України).

До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 ПК України.

Згідно п. п. «а» п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання;

Відповідно до п. п. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа.

Отже, податковий агент, згідно п. п. 14.1.180 ПК України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України.

При цьому, відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у ст. 167 ПК України.

Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними ПК України.

Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягується з відповідача в дохід держави.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (1,7%), то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 185,86 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 6, 11, 15, 16, 263, 256, 257, 267, 509, 520, 521, 524, 526, 533, 534, 535, 625, 626, 628, 629, 672, 1058, 1060, 1061, 1064, 1066, 1070 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. п. 1.2, 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN3177 від 02.11.2009 року у розмірі 5 783 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят три) Євро 84 євроцента; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 6 029 (шість тисяч двадцять дев`ять) Євро 76 євроцентів; 3% річних у розмірі 521 (п`ятсот двадцять один) Євро 50 євроцентів.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави 185 (сто вісімдесят п`ять) грн. 86 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001, .

Третя особа-1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська набережна, будинок 29-А, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 14.11.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко