ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 388/792/19

провадження № 22-ц/4809/83/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Державний нотаріус Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанська Інна Володимирівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року у складі судді Степанова С. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом Грушанкською І. В. 25 вересня 2018 року, недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований у с. Згода Долинського району Кіровоградської області, з 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 , з 3/4 частин гаражу № НОМЕР_1 , що розташований у автогаражному товаристві «Металург» у

м. Долинська Кіровоградської області.

Позивач є власником 1/4 частини вказаної квартири та гаражу в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_5 , який прийняв спадщину після смерті свого сина та її брата - ОСОБА_6

23 квітня 2019 року позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області Грушанської І. В. із заявою про прийняття спадщини за законом на вказане спадкове майно, після чого їй стало відомо про заповіт, складений її матір`ю, яким вона заповіла все своє майно ОСОБА_2 , а остання подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом.

ОСОБА_1 вважала, що її мати за життя не могла підписати заповіт, його посвідчення відбулося проти її волі та без її участі, а також у силу свого похилого віку та тяжких хвороб її мати не могла розуміти значення своїх дій та ними керувати, а тому звернулась до суду з позовом.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні встановлено, що заповіт складений ОСОБА_3 на випадок своєї смерті на все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все те, на що за законом матиме право заповіла своїй онуці ОСОБА_2 .

Складений заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області, яка заміщувала нотаріуса Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанською І. В.

Під час складання заповіту, особу заповідача було встановлено, її дієздатність перевірено, заповіт прочитано вголос заповідачем і власноручно підписаний нею.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що підстави пред`явленого позову у суді не доведені, а отже вимоги задоволенню не підлягають.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставами позову визначила те, що на момент складання оспорюваного заповіту спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в силу похилого віку та тяжких хвороб, у тому числі хвороби психіки, однак, твердження позивача спростовуються листом Долинської центральної районної лікарні від 26 грудня 2019 № 1994/01-13, згідно якого ОСОБА_3 на обліку у лікаря - психіатра Долинської ЦПЛ не перебувала, по медичну допомогу за останні п`ять років не зверталася.

Суд вважав, що позивачем не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача ОСОБА_3 щодо складання заповіту на користь ОСОБА_2 , що є її процесуальним обов`язком.

Постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що посилання суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на недоцільність призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є помилковим, оскільки справи про визнання правочину недійсним із підстав психічного розладу вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Оскільки судами було відмовлено у позові за недоведеністю позовних вимог, призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, відповідно до статті 105 ЦПК України, є способом доведення ОСОБА_1 факту недійсності заповіту.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, адже мати позивача ОСОБА_3 в силу свого похилого віку та тяжких хвороб, в тому числі, хвороби психіки, не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати.

ОСОБА_3 оскаржуваний заповіт не підписувала та не читала його зміст, а тому вказані обставини свідчать про те, що посвідчення заповіту було проти її волі та без її участі, що не було враховано судом першої інстанції.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу від державного нотаріуса Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанської І. В. не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференції ОСОБА_1 та її представник адвокат Проценко О. М. підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Державний нотаріус Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанська І. В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою, надіслала до суду лист, в якому просила розглядати справу за її відсутності, у зв`язку із зайнятістю по роботі.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, третя особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт від 25 вересня 2018 року, посвіддчений державним нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанською І. В., відповідно до якого усе належно їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та все те, на що за законом вона матиме право, заповіла своїй онуці - ОСОБА_2 .

На підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом від 23 листопада 2018 року державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 179/2008 померлої ОСОБА_3 .

Також заяву про прийняття спадщини за законом після смерті її матері подала 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 до Доманівської державної нотаріальної контори.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною четвертою статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсність якого встановлена Законом). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складення заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складення тощо).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частиною першою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, та підтриманий у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 359/3849/14-ц, від 16 травня 2022 року в справі № 127/8183/19, від 27 травня 2022 року в справі № 752/5238/16-ц, від 13 жовтня 2022 року в справі № 757/28174/18-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (том 1 а. с. 5, 7).

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт від 25 вересня 2018 року, посвідчений державним нотаріусом Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанською І. В., відповідно до якого усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та все те, на що за законом вона матиме право, заповіла своїй онуці - ОСОБА_2 (том 1 а. с. 38, 39).

За змістом вказаного заповіту, останній на прохання заповідача складено о 15 годині 00 хвилин та записано з її слів за допомогою загально прийнятих технічних засобів. Запвіт зачитано заповідачем голос та підписано власноручно.

Також в заповіті рукописним текстом заповідача записано, що нею останній прочитано вголос та власноручно підписано заповіт.

На підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом

від 23 листопада 2018 року державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 179/2008 померлої ОСОБА_3 (том 1 а. с. 71).

Також заяву про прийняття спадщини за законом після смерті її матері подала 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 до Доманівської державної нотаріальної контори (том 1 а. с. 81).

За змістом копії довідок Доманівської центральної лікарні від 18.06.2019 № 269 ОСОБА_3 1939 року народження на обілку лікаря нарколога-психіатра не перебуває а за допомогою не зверталась (том 1 а. с. 28).

Згідно із листом Долинської центральної районної лікарні від 26 грудня

2019 року № 1994/01-13 ОСОБА_3 на обліку у лікаря - психіатра Долинської ЦПЛ не перебувала, по медичну допомогу за останні п`ять років не зверталася (том 1 а. с. 69).

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання заповіту недійсним з тих підстав, що на час вчинення заповіту спадкодавець внаслідок свого похилого віку та тяжких хвороб, у тому числі хвороби психіки, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла повноцінно керувати ними.

У пункті 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада

2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Згідно із частиною третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, якімають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, обов`язку сторони довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається, право подавати докази, кореспондує обов`язок суду сприяти реалізації цих прав і обов`язків.

15 листопада 2019 року під час розгляду справи судом першої інстанції до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи (том 1 а. с. 51).

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні відмовлено у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи з підстав недоцільності її проведення та ненаданням позивачем будь-яких доказів на підтвердження наявності сумнівів у психічному здоров`ї спадкодавця (том 1 а. с. 109-110).

Скасовуючи постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року у справі, що є предметом розгляду Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року зазначив, що посилання суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на недоцільність призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є помилковим, оскільки справи про визнання правочину недійсним із підстав психічного розладу вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Суд зауважив, що оскільки судами було відмовлено у позові за недоведеністю позовних вимог, призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, відповідно до статті 105 ЦПК України, є способом доведення ОСОБА_1 факту недійсності заповіту.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 серпня

2019 року у справі № 534/1677/16-ц (провадження № 61-20344св18) та від 16 жовтня 2019 року у справі № 530/1319/16-ц (провадження № 61-14154св19).

Під час розгляду справи апеляційним судом в судовому засіданні призначеному на 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 та її представник адвокат Проценко О. М., ОСОБА_2. підтримали заявлене позивачем клопотання про призначення експертизи, подане до суду першої інстанції, та просили суд апеляційної інстанції призначити у справі посмертну судово-почеркознавчу експертизу.

З метою усунення допущених судом першої інстанції недоліків, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено.

Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанська І. В. про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:- чи страждала ОСОБА_3 психіатричними захворюваннями станом на 25 вересня 2018 року, якщо так, то які особливості даного захворювання? - чи могла ОСОБА_3 станом на 25 вересня 2018 року, в момент підписання заповіту, посвідченого нотаріусом Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанською І. В. від 25.09.2018 за реєстровим номером 321, розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними?

Проведення експертизи доручено експертам Кропивницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», яка знаходиться за адресою: 25491, Кіровоградська область, м. Кропивницький, с. Нове, вул. Металургів, 2А.

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків (ст. ст. 384, 385 КК України).

У розпорядження експертів направлено:

- матеріали цивільної справи № 388/792/19, провадження № 22-ц/4809/981/22;

- оригінал амбулаторної медичної картки № 103089 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2776;

- копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2915.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 , роз`яснивши наслідки ухилення від участі в експертизі визначені ст.109 ЦПК України.

На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (том 2 а. с. 231-232).

04.09.2023 до суду надійшов лист № 439 від Кропивницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», в якому повідомлено про те, що до експертної установи не надійшло підтверджуючого документа про оплату за проведення експертизи (том 3 а. с. 4).

05.09.2023 апеляційном судом було надіслано ОСОБА_1 та її представнику адвокату Поценко О. М. лист, в якому вказано на необхідність оплати за проведення експертизи в розмірі 12 710 грн та зазначено реквізити, на які необхідно перерахувати кошти (том 3 а. с. 5).

Вказаний лист згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштвого відправлення з штрих-кодовим ідентифікатором № 06 000 436 558 22 було отримано ОСОБА_1 08.09.2023 (том 2 а. с. 246) та адвокатом Проценко О. М. 05.09.2023 на зазначену нею електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 3 а. с. 5, на звороті).

Факт отримання позивачем та її представником листа про необхідність оплати експеритизи за вказаними реквізитами також не заперечувалось позивачем та її представником в судовому засіданні апеляційного суду 21 грудня 2023 року.

27 листопада 2023 року Кропивницька філія судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» повернула матеріали справи до суду без виконання експертизи у зв`язку з несплатою за її проведення (том 3 а. с. 13).

Аналізуючи надані сторонами докази та встановлені судом обставини, суд приходть до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_3 на час укладення заповіту від 25 вересня 2018 року внаслідок свого похилого віку та тяжких хвороб, у тому числі хвороби психіки, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла повноцінно керувати ними.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у поставнові від 30 листопада 2023 року у справі № 463/3533/18 (провадження № 61-340св23).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 оскаржуваний заповіт не підписувала та не читала його зміст, а тому вказані обставини свідчать про те що посвідчення заповіту було проти її волі та без її участі, не заслуговують на увагу суду, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, суд першої інстанції не врахував, що призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, відповідно до статті 105 ЦПК України, є способом доведення ОСОБА_1 факту недійсності заповіту.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 провадження № 61-13667сво21 прийшов до висновку, що «правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення.

Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.»

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов по суті правильно висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а допущені ним процесуальні порушення були усунуті судом апеляційної інстанції, відсутні підстави для скасування правильного по суті і законного рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2023.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко