Справа № 304/1019/22 Провадження № 2-р/304/3/23
У Х В А Л А

12 січня 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ганька І.І.,

за участі секретаря судового засідання Галас Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву позивача ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року у цивільній справі № 304/1019/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив роз`яснити рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року у справі №304/1019/22 за його позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначивши, що залишення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на подальше проживання при батькові ОСОБА_1 , є фактичним залишенням дитини на утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заяву мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено повністю, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також залишено сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на проживання при ОСОБА_1 . На даний час у нього виникло питання щодо роз`яснення судового рішення, оскільки при наданні рішення до різних державних установ, йому повідомляють, що зазначене рішення суду є не зовсім зрозумілим, оскільки з рішення суду незрозуміло, чи дитина, яка залишена рішенням суду на проживанні разом з ним, також знаходиться й у нього на одноосібному вихованні. Так, при ухваленні вказаного рішення у справі № 304/1019/22, судом було встановлено, що неповнолітній син подружжя ОСОБА_4 знаходиться на утриманні та проживанні з батьком; відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву, в якій вона зазначає, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову без надання строку для примирення, оскільки дане питання давно нею обдумане. Тобто судом було встановлено, що він як позивач та батько самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням свого неповнолітнього сина, що не може передбачати іншого при його проживанні з ним, оскільки дитина самостійно виховуватися не може. Як вже зазначалося, вказані факти були визнані й самою відповідачкою ОСОБА_2 , яка позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення рішення суду, про що було подано до суду заяву. Оскілки вважає, що «визначення місця проживання дитини» за своєю правовою природою є «вихованням дитини, особою, з якою вона проживає, що полягає у зобов`язанні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя», оскільки вказані поняття не можуть бути взаємовиключними, тому просить заяву задовольнити.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подала клопотання про розгляд заяви про роз`яснення судового рішення у її відсутності, проти задоволення заяви та роз`яснення судового рішення не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, необхідні для розгляду питання про роз`яснення судового рішення, суд приходить до наступного.

Так, рішення суду, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

У частині другій наведеної норми передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 755/1600/16 провадження № 61-15720ск21).

Як роз`яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Відповідно до статті 221 ЦПК роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року, яке набрало законної сили 28 липня 2022 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 20 листопада 2003 року, актовий запис № 52, розірвано; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_6 »; сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати при батькові ОСОБА_1 .

Отже, оскільки розуміння судового рішення викликає у позивача труднощі, то суд вважає можливим роз`яснити таке.

Відповідно до ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, вищевказаним рішенням встановлено, що відповідач ОСОБА_2 позов визнала та не заперечила щодо задоволення такого без надання строку для примирення, оскільки дане питання давно нею обдумане.

Всі вищевказані обставини суд вважає такими, які свідчать, що «визначення місця проживання дитини» за своєю правовою природою є невід`ємною частиною поняття проживання дитини разом з батьком та фактичного виховання дитини особою, з якою вона проживає, що включає в себе обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, передбачені ст. 150 СК України.

Враховуючи наведене суд вважає за можливе задовольнити дану заяву та роз`яснити рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року.

Керуючись ст. 258-261, 271 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

заяву позивача ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року у цивільній справі №304/1019/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Роз`яснити рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року у цивільній справі № 304/1019/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що залишення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу на проживанні при батькові ОСОБА_1 за своєю правовою природою є залишенням дитини після розірвання шлюбу на вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ганько І. І.