Справа № 458/212/22 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/2386/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

29.04.2022 ОСОБА_1 подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2618,00 грн. щомісячно, починаючи з 07.11.2019 і до припинення ним навчання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 16.07.2005 по 23.12.2019 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними розірвано. У них є двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач її з сином вигнав з будинку. Син проживає з нею, а дочка проживає з відповідачем. Жодної матеріальної допомоги відповідач на утримання сина ОСОБА_4 не надає та ухиляється від своїх обов`язків по утриманню сина. З метою одержання аліментів на утримання сина в примусовому порядку звернулася до Турківського районного суду Львівської області ще 07.11.2019 з заявою про видачу судового наказу. Вона так і не змогла отримати аліменти на утримання сина у зв`язку із подачею 19.11.2019 відповідачем позову про виключення запису, як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні якого було відмовлено. Вважає, що вжила всіх залежних від неї заходів для одержання від відповідача аліментів на утримання сина ще 07.11.2019, проте не змогла їх одержати у зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати. ІНФОРМАЦІЯ_3 сину виповнилося 18 років, водночас він продовжує навчання на денній державній формі навчання в Турківському професійному ліцеї, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок) щомісячно, починаючи з 29.04.2022 і до припинення ним навчання, тобто до 30.06.2022.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 565,70 грн (п`ятсот шістдесят п`ять гривень сімдесят копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2150,00 грн. (дві тисячі сто п`ятдесят гривень нуль копійок).

Відмовлено в задоволенні решти вимог про стягнення аліментів за минулий час.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року суду в частині відмови в позові про стягнення аліментів за минулий час оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 07.11.2019 позивач зверталася із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 із відповідача. Отримавши зазначену інформацію 19.11.2019 відповідач ОСОБА_2 звернувся до Турківського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 про виключення запису, як батька з актового запису про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, за час судового розгляду зазначеного спору жодних коштів на утримання сина чи будь-якої іншої матеріальної підтримки синові відповідач не надавав, мотивуючи тим, що він оспорює своє батьківство. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 17.08.2020 р. у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів було відмовлено, в частині утримання сина ОСОБА_4 , у зв`язку із зверненням ОСОБА_2 до суду з позовною заявою про виключення запису, як батька з актового запису про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 13.12.2021, яке набуло законної сили 25.01.2022, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , що проявилося у свідомому умисному невиконанні своїх обов`язків по утриманні сина в умовах коли відповідач знав про наявність у нього такого обов`язку, син потребував такого утримання з боку відповідача, у зв`язку із чим позивачка зверталася із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення із відповідача аліментів за минулий час починаючи з 07.11.2019 є наслідком неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 191 СК України, а також невідповідності висновків фактичним обставинам справи. В іншій частині рішення апелянтом не оскаржується.

Просить рішення Турківського районного суду Львівської області від 17.08.2022 в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час, починаючи з 07 листопада 2019 року задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з роз`ясненнями п. п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача і ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.05.2018, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони в справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 20.11.2019 шлюб між сторонами розірвано.

07.11.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до Турківського районного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 17.08.2020 (справа №458/890/19) у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено. Роз`яснено заявнику право звернутися з тими самими вимогами в позовному порядку.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 13.12.2021 у справі №458/914/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Старосамбірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

Згідно довідок Турківського професійного ліцею від 22.02.2022 та від 27.05.2022, ОСОБА_3 є учнем групи 33-ЕГЗ денної державної форми навчання з 02.09.2019 по 30.06.2022 і знаходиться на неповному державному утриманні, отримує стипендію в розмірі 1500,00 грн. (а.с. 18, 53).

ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 з 05.11.2019 по сьогоднішній день без реєстрації по АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 , складеного депутатом Турківської міської ради від 12.11.2019, при обстеженні встановлено, що ОСОБА_2 проживає у власному житловому будинку в АДРЕСА_2 разом з дочкою ОСОБА_5 , 2006 р.н., не працює (а.с. 17).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 , складеного депутатом Турківської міської ради від 30.05.2022, ОСОБА_2 проживає у власному житловому будинку в АДРЕСА_2 разом з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не працює (а.с. 50).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради від 30.05.2022 №602, що ОСОБА_2 з 01.02.2021 не працює (а.с. 51).

Згідно з довідкою Турківської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 30.05.2022 №252, ОСОБА_2 не зареєстрований, як безробітний і допомоги по безробіттю з 01.11.2021 по 30.05.2022 не отримував (а.с. 52).

Суд встановив, що повнолітній син сторін у справі ОСОБА_3 був учнем групи 33-ЕГЗ денної державної форми навчання Турківського професійного ліцею з 02.09.2019 по 30.06.2022, отримував стипендію в розмірі 1 500,00 грн.

Позивач, на підставі ч. 2 ст. 191 СК України, заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжив навчання, оскільки на час звернення до суду з цим позовом 29.04.2022, повнолітній син сторін у справі ще продовжував навчатись до 30.06.2022, а також за минулий час, а саме з 07.11.2019.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час, починаючи з 07 листопада 2019 року суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріали справи не містять і позивачем не надано в ході судового розгляду достатніх та належних доказів, що вона до подачі цього позову до суду вжила достатніх заходів щодо одержання аліментів з відповідача, як і не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні вимог ч. 2 ст. 191 СК України. Відтак, з урахуванням викладеного, враховуючи відповідні норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні конкретні обставини в цій справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції правильно встановив, що реалізація відповідачем ОСОБА_2 свого права на оспорювання батьківства щодо сина ОСОБА_3 не позбавляло та не обмежувало позивача в праві звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на його утримання, як неповнолітньої дитини.

Водночас, позивач не зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів, не телефонувала, не направляла листи з цього приводу тощо. Сторони в справі тривалий час, зокрема, протягом спірного періоду не спілкуються, відповідач не має контактів з позивачем.

Звернення до суду відповідача з позовом про виключення запису, як батька з актового запису про народження дитини не є для позивача перешкодою для подачі позову про стягнення аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, причому на утримання неповнолітнього сина, не є достатнім доказом вжиття всіх заходів щодо одержання аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.

За таких обставин належних та допустимих доказів вжиття позивачем протягом вказаного періоду заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливості їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати позивачем не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно дост.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.01.2023

Головуючий

Судді