Ухвала

10 січня 2023 року

м. Київ

справа № 753/19563/20

провадження № 61-13233ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Литвиненко І. В.(суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чередніченко Максим Миколайович, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності правочину;

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення вартості ремонтних робіт та упущеної вигоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 )

про застосування наслідків нікчемності правочину.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2019 між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець), ОСОБА_1 (орендар), ОСОБА_3 (поручитель) укладений договір оренди (найму) транспортного засобу, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в платне користування легковий автомобіль марки Suzuki, модель GrandVitara, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вказує на те, що відповідач ввів позивачку в оману відносно того, що автомобіль перейде у її власність, про що вона дізналася через рік після укладання договору, звернувшись до адвоката. Якщо б вона про це знала раніше, то договір би не укладала. Крім того, відповідач ввів в оману позивачку і стосовно технічного стану автомобіля (позивач витратила на його ремонт 4 000 доларів США). Тобто, лише в перший рік експлуатації автомобіля, позивачка витратила орієнтовано 11 500 доларів США, що перевищує його ринкову вартість.

12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повернула відповідачу автомобіль та повідомила про небажання в подальшому ним користуватися. Відповідач почав вимагати з неї грошові кошти, повідомивши, що позивачка, начебто, завдала йому збитків на суму більш, ніж 80 000 грн. Вказує, що договір є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений. Тому, для застосування реституції за нікчемним договором оренди, відповідач зобов`язаний повернути позивачці сплачені ним платежі на виконання умов договору та понесені нею витрати на ремонт автомобіля.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд застосувати наслідки недійсності договору оренди (найму) автомобіля, укладеного 12 серпня

2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на її користь 227 338,13 грн, з яких: 205 819,39 грн - орендні платежі

та 21 518,74 грн - витрати на ремонт автомобіля.

У грудні 2020 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення вартості ремонтних робіт та упущеної вигоди.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 12серпня 2019 між

ФОП ОСОБА_2 (орендодавець), ОСОБА_1 (орендар), ОСОБА_3 (поручитель) укладений договір оренди (найму) транспортного засобу, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в платне користування легковий автомобіль марки Suzuki, модель GrandVitara,

2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 написала заяву з проханням надати автомобіль в оренду на 36 місяців, із зобов`язанням найближчим часом (впродовж п`яти днів) нотаріально засвідчити договір оренди, про що орендодавець зазначив, як обов`язкове та необхідне. Автомобіль був переданий ОСОБА_1 у відмінному стані. Проте, ОСОБА_1 неодноразово ігнорувала вимогу щодо нотаріального посвідчення договору, повернула автомобіль в аварійному стані. Починаючи з 12 жовтня 2020 року та по день звернення до суду розмір упущеної вигоди становить 43 674,40 грн.

Посилаючись на вищевказане, ФОП ОСОБА_2 просив суд визнати дійсним договір оренди (найму) автомобіля від 12 серпня 2019 року; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 вартість ремонтних робіт та запчастин у розмірі 203 467 грн, а також упущену вигоду - 43 674,40 грн.

Дарницький районний суд міста Києва своєю ухвалою від 12 січня 2021 року (у складі судді Каліушка Ф. А) зустрічний позов об`єднав в одне провадження з первісним позовом.

Дарницький районний суд міста Києва своїм рішенням від 15 грудня

2021 року (у складі судді Бароніна Д. Б.) у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 відмовив.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1

та ФОП ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 07 листопада 2022 року

(у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.) рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року залишив без змін.

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Чередніченко М. М., за допомогою системи «Електронний суд» звернулася

до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення первісних позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення первісного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги:

- первісного позову: про застосування наслідків недійсності договору оренди (найму) автомобіля, укладеного 12 серпня 2019 року між ОСОБА_1

та ФОП ОСОБА_2 (немайнового характеру); стягнення 227 338,13 грн, з яких: 205 819,39 грн - орендні платежі та 21 518,74 грн - витрати на ремонт автомобіля (майнового характеру).

- зустрічного позову: про визнання дійсним договору оренди (найму) автомобіля від 12 серпня 2019 року (немайнового характеру); стягнення вартості ремонтних робіт та запчастин у розмірі 203 467 грн, а також упущеної вигоди - 43 674,40 грн (майнового характеру).

Ціна позову майнового характеру за первісними та зустрічними позовними вимогами у загальному розмірі становить 474 479,53 грн (227 338,13 грн + 203 467 грн + 43 674,40 грн)

Вимоги майнового характеру за первісним та зустрічним позовами станом

на 01 січня 2022 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених

статтею 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»,

заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа щодо первісних та зустрічних вимог як майнового, так і немайнового характеру, є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанції, й в цілому до заперечення результату розгляду справи апеляційним судом та судом першої інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чередніченко М. М., немає.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чередніченко Максим Миколайович, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності правочину;

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення вартості ремонтних робіт та упущеної вигоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров