Справа № 454/4271/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

представника позиваки адвоката Василишин П.С.,

представника відповідача адвоката Семенюк Р.А.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . За участю третьої особи приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Галини Іванівни про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати нікчемним та недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 та посвідчений нотаріусом 27.03.2006р., зареєстрований в реєстрі за №494.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була її тіткою та хресною матір`ю.

Позивачка часто відвідувала тітку за життя та остання говорила, що залишить їй після смерті все майно, оскільки не має власних дітей.

На час смерті тітки вона перебувала на роботі в Республіці Польща. Приїхвши в Україну в 2019 році, вона відвідала могилу тітки та поцікавилася про спадкове майно після смерті останньої. Звернувшись до нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини, їй стало відомо, що тітка уклала заповіт на користь ОСОБА_2 , що її дуже здивувало.

Вважає що на момент укладання заповіту тітка не була присутня в приміщенні нотаріальної контори, такий не з її волі.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав. Також, до суду подано відзив на позов, у якому на заперечення позовних вимог стороною відповідача зазначено, що позивачка не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк та не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідач є онуком спадкодавиці, оскільки остання всиновила його матір. Він доглядав ОСОБА_3 до кінця її життя, а тому остання і заповіла йому все майно та його мати постійно проживала з нею.

Позивачка багато років не спілкувалася з ОСОБА_3 , не цікавилася станом її здоров`я та життям, не відвідувала її та не була присутня на обряді похорону.

ОСОБА_3 не вміла писати, а тому заповіт від її імені був підписаний іншою особою в присутності свідків.

Також, просив застосувати строк позовної давності.

Третя особа Приватний нотаріус Сироїд Г.І. подала заперечення, в яких зазначила, що заповіт від імені ОСОБА_3 був підписаний за її дорученням ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вголос прочитали текст заповіту і поставили свої підписи на ньому. Вважає позов безпідставним.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області №118 від 09.04.1981р. ОСОБА_3 призначено опікуном ОСОБА_7

27.03.2006р. від імені ОСОБА_3 посвідчено заповіт, відповідно до якого остання все належне на день смерті майно заповіла ОСОБА_2 . У зв`язку з неписемністю ОСОБА_3 на її прохання даний заповіт підписаний ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження та перекладу скороченої копії акту про шлюб, батьком позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».

Право власності квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 , що встановлено з розпорядження органу приватизації, розпорядження Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області №8 від 16.02.1994р., свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 03.02.1994р., відповіді №2299 від 13.05.2020р.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2020р., право власності на квартиру АДРЕСА_1 14.08.2017р. на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області №454/961/178 від 26.04.2027р. зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

З матеріалів пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_3 з 26.10.1989р. отримувала пенсійні виплати.

Згідно довідки №220 від 04.03.2011р., ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду у зв`язку зі захворюванням.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено з свідоцтва про смерть.

З довідки від 25.10.2016р. вбачається, що причиною смерті ОСОБА_3 зазначено «старість».

З матеріалів спадкової справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 28.10.2016р. звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у вказаний день заведено спадкову справу. З наявного в спадковій справі витягу з будинкової книги встановлено, що ОСОБА_3 на день смерті проживала одна.

З відповіді №2702/01-3 від 07.10.2021р. встановлено, що ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувала.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2017р. за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стаття 1233 - 1234 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (ч.1 ст.1236 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Стаття 1253 ЦК України визначає, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути:

1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт;

2) спадкоємці за заповітом;

3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом;

4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Стаття 56 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Глава 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 визначає порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування.

Згідно з п.1.1 Порядку, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Пунктом 1.4 Порядку передбачено, що заповіт особисто підписує заповідач.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (п.1.6 Порядку).

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом (п.1.7 Порядку).

Крім того, пунктом 1.8 Порядку передбачено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача (п.1.9 Порядку).

Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору (п.1.10 Порядку).

Пункт 1.11 Порядку визначає, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Встановлене частиною другою статті 1257 ЦК України коло заінтересованих осіб не є обмеженим і залежить від обставин конкретної справи, оскільки цивільне законодавство не містить визначення поняття «заінтересована особа».

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскаржуваний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Г.І.

В заповіті зазначено, що зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України ОСОБА_3 роз`яснено.

Також зі змісту заповіту вбачається, що на прохання ОСОБА_3 заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В заповіті зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не могла сама підписати текст заповіту за її дорученням та в її присутності текст заповіту на підставі ст.207 ЦК України підписано ОСОБА_4 .

В тексті заповіту нотаріус зазначила: «Заповіт вголос прочитаний заповідачеві нотаріусом до його підписання у присутності запрошених свідків гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 ».

Позивач в позовній заяві зазначила, що на її думку ОСОБА_3 не була присутня під час складання і підписання, оскільки вона була писемною та за життя в телефонній розмові обіцяла все майно залишити їй у спадок.

В той же час в судовому засіданні позивачкою не доведено, що ОСОБА_3 не була присутня під час складання, підписання та посвідчення заповіту від її імені на користь ОСОБА_2 .

Також, з дослідженої довідки №220 від 04.03.2011р. судом встановлено, що ОСОБА_3 хворіла та потребувала стороннього догляду.

Суд критично оцінює посилання позивачки на те, що спадкодавець вміла читати і писати, допомагала їй у дитинстві з навчанням та пообіцяла заповісти все майно на її користь все належне майно предметом позову є правовідносини, які мали місце в 2006 році та в цей період позивачка перебувала за кордоном, доказів її спілкування з ОСОБА_3 , догляду на нею позивачка не надала.

Отже, в судовому засіданні не встановлено доказів які спростовують ті обставини, що при посвідченні заповіту він був прочитаний заповідачу та остання не була присутня під час його складання, підписання і посвідчення

Таким чином, в суду відсутні підстави ставити під сумнів те, що під час посвідчення оспорюваного заповіту нотаріус не дотрималася вимог статей 1247, 1248 ЦК України, а позивач не надала суду належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні, та не довела, що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Правових підстав для визнання заповіту від 27.03.2006р. недійсним судом не встановлено.

Окрім того, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, повинен довести конкретні факти порушення його прав та інтересів вказаним правочином.

Критерієм заінтересованості позивача в оспорюванні заповіті є: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені правочином; 2) у результаті визнання заповіту недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивачка не проживала з ОСОБА_3 , яка є її тіткою по лінії батька, не здійснювала її поховання та не була присутня на обряді її похорону, на час відкриття спадщини постійно не проживала із спадкодавцем та впродовж шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, прибула в Україну лише в 2019 році, що нею не заперечується.

Остання лише покликається на період дитинства, коли остання допомагала їй з навчанням та телефонну розмову, на підтвердження чого суду не надано жодних доказів.

Таким чином, ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку не вчинила дій щодо прийняття спадщини та з часу її відкриття не заявила про свої спадкові права, не порушувала питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому є такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, оскаржуваний заповіт не впливає на спадкові права ОСОБА_1 та не порушує їх.

Відповідач просить застосувати позовну давність до даних правовідносин, однак, згідно ч.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009р., пропущення строку звернення з позовом до суду без поважної причини є підставою відмови у позові, якщо стороною у спорі заявлено про застосування позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких підстав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . За участю третьої особи приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Галини Іванівни про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Галина Іванівна, місцезнаходження: вул.Тартаківська,3, м.Сокаль, Львівська область.

Головуючий: М. Я. Адамович