ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 705/4762/23
Провадження № 22-ц/821/2136/23
Категорія: 312000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: Відділ державної виконавчої служби в м. Умань Уманського району Черкаської області

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2023року (ухваленого під головуванням судді Годік Л.С. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у м. Умань Уманського району Черкаської області про відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

7 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Відділу державної виконавчої служби у м. Умань Уманського району Черкаської області про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Уманський міськрайонний суд видав фальшивий виконавчий лист 705/1087/21 від 18.05.2021 про відшкодування ОСОБА_1 збитків, що виключало можливість виконавчого провадження. Але, зазначає позивач, відділ ДВС у м. Умані таку невідповідність визнав як просту формальність і здійснив фальсифікацію ВП-65480922 по якому і після його зупинення 30.06.2021 продовжував утримувати з нього гроші на розрахунковий рахунок виконавчого провадження для сплати боргу та перераховувати їх фіктивному стягувачу ОСОБА_2 . Таким чином, співучасники викрали у нього кошти у сумі 1091,36 грн. Звернення до суду за 705/1087/20 6/705/19/23 було марним. В той же час незаконне вилучення з пенсії коштів та їх неповернення позивачу завдали йому моральну шкоду.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просив суд постановити рішення, яким стягнути за рахунок Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1091,36 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що на позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22 листопада 2023 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення необгрунтованим, прийнятим із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2023 року і продовжити розгляд в іншому складі суду. Також ОСОБА_1 просив постановити окрему ухвалу про ознаки злочинних дій судді ОСОБА_3 у зв`язку із фальсифікацією судового розгляду.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що ДВС відкрито виконавче провадження ВП -65480922 за виконавчим листом Уманського міськрайонного суду № 705/1087/21, який стосується жителя с. Піковець за керування авто у нетверезому стані. Вказує, що повна чи часткова невідповідність реквізитів щодо його справи № 705/1087/20 свідчить про те, що виконавчий лист не відповідає закону і являється доказом злочину, передбаченого ст. 358 КК України/підроблення документів/ для суду , а для ВДВС - доказом злочину, передбаченого ст. 366 КК України / службове підроблення/.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у старшого державного виконавця Кравченко Марини Василівни перебувало виконавче провадження №65480922 відкрите на підставі виконавчого листа № 701/1087/20 виданого 18.05.2021 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяних збитків в сумі 320 400,00 грн.

19.05.2021 Відділом ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65480922.

16.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника. Копію постанови за вих. № 18800-4 направлено до Відділу з питань відрахувань з пенсій управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ в Черкаській області для виконання.

Кошти в сумі 1 091,36 грн, що стягнуті з пенсії боржника при виконанні постанови державного виконавця від 16.06.2021 та надійшли на депозитний рахунок відділу, розподілені та перераховані ОСОБА_2 в сумі 855,79 грн, 85,57 грн - виконавчий збір на користь держави та 150,00 грн - витрати виконавчого провадження.

30.06.2021 з урахуванням ухвали Верховного Суду від 11.06.2021, керуючись п.2 ч. 1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Вимогою державного виконавця, направленою для виконання до Відділу з питань відрахувань з пенсій управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ в Черкаській області зупинено проведення стягнення з пенсії боржника.

15.06.2023 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 65480922 з примусового виконання виконавчого листа № 701/1087/20 виданого 18.05.2021 Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяних збитків в сумі 320 400,00 грн у відповідності до вимог п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою повернення коштів з Державного бюджету в сумі 235,57 грн, що включає: 85,57грн. виконавчий збір та 150,00 грн витрати виконавчого провадження» відділом ДВС підготовлено лист до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУ МЮ (м. Київ). Після надходження коштів з державного бюджету на депозитний рахунок відділу, кошти в сумі 235,57 грн будуть повернуті ОСОБА_1 , про що було повідомлено позивача.

Із листа Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №58847/26.8-30/4 від 30.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено щодо коштів у сумі 1091,36 грн, які були стягнуті на виконання виконавчого листа та роз`яснено порядок повернення даних коштів.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 83 ЦПК України зазначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для задоволення позову, про що позивач повинен надати докази, а відповідач має зустрічний обов`язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень і спростовують відповідні вимоги.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/2218/17.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з вказаних положень судовому захисту підлягає саме порушене право, тому відсутність доказів щодо наявності порушеного права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 751/968/18.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що його права порушені виконавчою службою, при виконанні ними своїх обов`язків, які полягають у незаконному вилучені коштів із його пенсії та їх неповернення, такі дії державної виконавчої служби завдали йому моральної шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня

1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку стосовно того, що на позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини, однак, цього не зробив.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в підтвердження позовних вимог позивачем ОСОБА_1 не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу. Суд першої інстанції при вирішенні спору по суті прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Також не підлягає до задоволення вимога ОСОБА_1 , викладена в прохальній частині його апеляційної скарги про постановлення окремої ухвалу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_3 за зловживання наданими повноваженнями, виходячи із наступного.

Відповідно до змісту статті 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно зі змістом частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Відповідно до частини другої статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Відповідно до частини третьої статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких ознак кримінального правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 262 ЦПК України суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування.

Постановлення окремої ухвали є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) саме на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2018 року в справі № 761/32388/13-ц дійшов висновку, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, не було виявлено порушення закону під час ухвалення рішення суду у даній справі, тому у даному випадку відсутні підстави для постановлення окремої ухвали відносно судді, яка брала участь у його ухваленні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні достатні правові підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі.

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст.141ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби в м. Умань Уманського району Черкаської області про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко