Справа номер 488/1718/23 Головуючий суду першої інстанції Кокорєв В. В.
Провадження номер 22-ц/812/1322/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, Корабельного районного суду м. Миколаєва, ОСОБА_1 , яка подача через його представника ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2023 року, ухвалене об 11 год 35 хв під головуванням судді Кокорєва В. В. у приміщенні суду м. Миколаєві, повний текст якого складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Корабельного районного суду м. Миколаєва, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував наступним.

21 травня 2022 року працівником патрульної поліції було складено протокол серії ААБ №325198 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні вказаного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень в дохід держави, а також позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із вказаною постановою, він оскаржив її до Миколаївського апеляційного суду, який постановою від 28 березня 2023 року це судове рішення суду першої інстанції скасував, а провадження у справі закрив на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Посилаючись на те, що через незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, він зазнав моральних страждань, які виразились у порушенні його звичайного життєвого укладу, погіршенні стосунків з оточуючими людьми, зневаги близьких людей, відвідуванні судових засідань для захисту своїх прав, зневірі в органах поліції України, порушенні загального стану здоров`я, тощо, позивач просив стягнути на його користь 45 443,47 грн компенсації за завдану моральну шкоду з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Позиція відповідачів у суді першої інстанції

Державна казначейська служба України проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що наділення органів казначейства повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів. Державна казначейська служба України не завдала позивачу жодної моральної шкоди. Закриття справи про адміністративне правопорушення не є підставою для відшкодування шкоди. Жодних заходів примусу зі сторони відповідачів до позивача не застосовувалося. Позивачем не визначено, яку моральну шкоду йому було завдано, не надано належних доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди, не надано доказів, які б підтверджували наявність моральних страждань у позивача, в тому числі додаткових моральних страждань чи погіршення стану його здоров`я. На думку відповідача, розмір моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним.

Департамент патрульної поліції, не погоджуючись з позовом, зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області. Відповідно до положень законодавства Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції в Миколаївській області не є органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Тому, посилання представника позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» стосовно відшкодування моральної шкоди є помилковим та таким, що не підлягає застосуванню в даному випадку. Застосування норм статей 1167, 1176 ЦК України за відсутності доведення позивачем заподіяння йому моральних страждань органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури та суду, бо саме вони і ніхто інший виступають суб`єктами відповідних правовідносин згідно з вказаними статтями, є помилковим. Крім того, позивачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження порушення його стосунків з родиною, приниження його честі та гідності, моральних страждань та настання інших негативних наслідків, на які посилається представник позивача і які на його думку настали внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не є доказом заподіяння йому моральної шкоди. Інших доказів порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 не було надано, а тому його позов є безпідставним.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем підтверджено заподіяння йому моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях та переживаннях.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 2000 грн, суд першої інстанції виходив із принципів розумності та співмірності.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Із рішенням суду першої інстанції не погодились усі учасники справи.

Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України, Корабельний районний суд м.Миколаєва, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України, викладені у їх апеляційних скаргах, є ідентичними доводам, викладеним у відзивах на позовну заяву.

Корабельний районний суд м. Миколаєва, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, зазначав, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

За такого вважав, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову до Корабельного районного суду м.Миколаєва як до неналежного відповідача.

Крім вказаного суд наголошував на тому, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди.

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати частково та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок незаконних дій Департаменту патрульної поліції та суду йому завдано істотну моральну шкоду. Визначений судом розмір шкоди є вкрай недостатнім і не справедливим, а також таким, який не відповідає розміру, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Період незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності тривав з 07 вересня 2022 року по 28 березня 2023 року (6 міс.18 днів), а тому відшкодування моральної шкоди становить 45 443,47 грн (6700 грн х 6 міс.18 днів).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

21 травня 2022 року працівником патрульної поліції було складено протокол серії ААБ №325198 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень в дохід держави, а також позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 березня 2023 року постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2022 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду не підписано головуючим суддею, що є безумовною підставою для скасування цього рішення.

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. № 266/94-ВР (далі Закон №266/94-ВР).

Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону №266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Хоча справа і була закрита, але це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, від 10 січня 2019 року у справі №532/1243/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №142/143/17, а також Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц, де, серед іншого зазначено, що у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення, дії працівників патрульної поліції щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону №266/94-ВР.

Відповідно до статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Колегія суддів апеляційного суду, вважаючи доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахувавши тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав, вважає справедливим та розумним стягнення на його користь моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Вказана сума повинна бути стягнута з Державного бюджету України без посилання на списання її Державною казначейською службою України з відповідного рахунку.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, у якій сформульовано висновок про те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, законом не передбачено, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. У спорах, де відповідачем виступає держава через відповідний орган державної влади, спірні суми мають стягуватися з Державного бюджету України. Резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Зазначений висновок неодноразово був застосований Верховним Судом, у тому числі у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 та постанові Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі №207/1728/15-ц.

Що стосується посилань Корабельного районного суду м.Миколаєва на те, що позивачем не могли бути заявлені вимоги до суду, то вказаний висновок є помилковим.

Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Однак у разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Вказане випливає з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02 жовтня 2023 року у справі №686/2117/23.

Оскільки у справі, яка переглядається, позивачем заявлено позов про відшкодування шкоди, завданої, серед іншого, незаконним притягненням його судом до адміністративної відповідальності, виходячи з вимог ст.1176 ЦК України, то зазначення відповідачем Держави України в особі Корабельного районного суду м.Миколаєва є правильним.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, Корабельного районного суду м. Миколаєва, ОСОБА_1 , яка подача через його представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, Корабельного районного суду м. Миколаєва про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.