ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1431/23 Справа № 215/7369/21 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чепурнова Віталія Івановичана рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року, ухваленого суддею Камбул М.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 14 жовтня 2022 року,

УСТАНОВИВ

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП в сумі 4208,50 грн., моральної шкоди в сумі 80 000 грн., та витрати по справі, а саме за проведення судово-медичної експертизи 490,37 грн., за надання правової допомоги в суді 6000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 09.08.2021 о 22.50 годині в м.Кривому Розі на м-н Сонячний, біля будинку 60/5, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21099» д.н.з НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого переходу, не зменшив швидкість, не зупинився, та не дав дорогу та допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину на м-н Сонячний по нерегульованому пішохідному переходу.

При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. п.1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2021 на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 850 грн. в дохід держави.

Після ДТП її, каретою швидкої допомоги доставлено до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР», де її було обстежено і госпіталізовано в травматологічне відділення з діагнозом: забій м`яких тканин голови, забійна рана лівого ліктьового суглобу множинні садна спини, поперекового відділу зліва, лівого гомілково-ступневого суглобу.

В період з 10.08.2021 по 27.08.2021 вона перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР».

На лікування та обстеження в лікарні вона витратила 3808,50 грн., та після стаціонарного лікування вона продовжувала лікування у сімейного лікаря, який направляв її на консультацію до лікаря невролога, на якого вона витратила 400 грн.

Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1381 від 16.09.202, у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден спини, лівої поперекової області, лівого гомілковостопного суглобу, забійної рани лівого ліктьового суглобу. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Також, за проведення судово-медичної експертизи вона сплатила 490,37 грн.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди їй спричинено тілесні ушкодження у вигляді: саден спини, лівої поперекової області, лівого гомілковостопного суглобу, забійної рани лівого ліктьового суглобу. Болі в районах спини, попереку, гомілкостопного, ліктьового суглобів завдавали мені фізичну біль та завдавали їй моральних страждань, що вплинуло на можливість реалізації її звичок, бажань, вподобань та вимагає значних зусиль для організації її життя, втраті нормальних життєвих зв`язків, значно утруднило спілкування з друзями та родичами. Вона змушена була витрачати вільний час на лікування, звернення за юридичною допомогою, проведення експертизи. Зазначає, що її батько, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли вона була неповнолітньою. З того часу вона проживає разом з мамою ОСОБА_4 , яка працює у приватного підприємця і отримує мінімальну заробітну плату.

30.06.2021 вона закінчила «Криворізький фаховий коледж економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана». Після закінчення коледжу у неї були конкретні пропозиції щодо працевлаштування, але ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , зруйнувала всі її надії і сподівання на самостійний заробіток. Всі витрати на її лікування і відновлення після ДТП лягли на плечі її матері, а це суттєво вплинуло на їх невеликий сімейний бюджет та призвело до того, що їм не вистачало грошей навіть на харчі першої необхідності, тому просила стягнути з відповідача 80 000 грн. моральної шкоди. та 4208,50 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 15000 грн., а також понесені судові витрати, які пов`язані із оплатою послуг судово-медичного експерта в сумі 490,37 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.,

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Чепурнов В.І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги.

При цьому, адвокат Чепурнов В.І. зазначає, що суд першої інстанції не дослідив усі надані позивачем докази та не надав їм належної правової оцінки. Вказує, що суд не врахував особу відповідача ОСОБА_2 щодо якого на цей час маються не закриті виконавчі провадження у зв`язку з порушенням ним ПДР України. Наголошує на тому, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали адміністративної справи №214/7846/21 (а.с.84-105), зокрема пояснення свідка ОСОБА_5 , яка зазначала, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 не лише збив ОСОБА_1 на пішохідному переході, автомобіль рухався на великій швидкості, крім того поліцію викликав не винуватець ДТП, а свідок ОСОБА_5 .

Представник позивача зазначає, що визначаючи розмір моральної шкоди, завданої неповнолітній ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №153/1565/18, провадження №61-3994св20, яким суд з урахуванням ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкоджень неповнолітнім потерпілим, перенесеним ним фізичних та психологічних страждань, які призвели до порушення нормального та звичайного способу життя дитини, з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, стягнув 200 000 грн. моральної шкоди.

Окрім того, представник позивача вказує на те, що при визначені розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції проігнорував наявність двох договорів про надання правової допомоги від 29.10.2021 року, один з адвокатом Залюбовським В.В. та другий з адвокатом Чепурновим В.І. Зазначає, що суд першої інстанції, стягуючи витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грню не взяв до уваги обсяг робіт виконаних адвокатом Чепурновим В.І. (ознайомлення з матеріалами справиЮ подання клопотання про залученняв якості третьої особи страхову компанію, подання заяви про зменшення позовних вимог, безпосередня участь представника в судових засіданнях 10 серпня, 03 вересня та 12 жовтня 2022 року).

Адвокат Чепурнов В.І. зазначає, що судом не враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати у справі №910/12876/19, де суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2021, накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 850 грн. в дохід держави, за те що 09.08.2021 о 22.50 годині в м.Кривому Розі на м-ні Сонячний, біля будинку 60/5, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21099» д.н.з НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого переходу, не зменшив швидкість, не зупинився, та не дав дорогу та допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину на м-н Сонячний по нерегульованому пішохідному переходу. При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п.1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 4).

Власником автомобіля ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (а.с. 68).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» ліміт страхової відповідальності на одну потерпілу особу складає: 260 000 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, 130 000 грн. за шкоду заподіяну майну, та 2000 грн. розмір франшизи, що підтверджується відповідним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7501887 від 25.05.2021 (а.с. 68).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення №4976 КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.08.2021 потрапила до лікарні з діагнозом: забій м/тканин голови, забійна рана лівого ліктьового суглобу, множинні садна спини, поперекового відділу зліва, лівого гомілково-ступневого суглобу (а.с. 8).

Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_1 сплатила за лікування та обстеження всього в розмірі 4208,50 грн., за консультацію лікаря невролога в сумі 400 грн. (а.с. 9-14).

Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1381 від 16.09.2021, у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені ушкодження у вигляді: саден спини, лівої поперекової області, лівого гомілковостопного суглобу, забійної рани лівого ліктьового суглобу, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів). За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (а.с. 5-6).

Відповідно до квитанції, за висновок спеціаліста судово-медичного експерта №1381 від 16.09.2021, ОСОБА_1 сплатила 490,37 грн. (а.с. 7).

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на лікування в сумі 4208,50 грн., виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 , як винна у дорожньо-транспортній пригоді особа, не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним та страховиком - ТДВ СК «Альфа-Гарант», в разі відмови останнім у виплаті страхового відшкодування або в разі лише часткового відшкодування шкоди та оскільки потерпіла вчасно вчинила дії, спрямовані на одержання зі страховика компенсації за завдану шкоду і їй не відмовлено у їх виплаті, відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди з винного в ДТП водія ОСОБА_2 .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обставин справи, з того, що відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, якими завдано шкоду здоров`ю позивача врахував, що позивач беззаперечно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями пов`язаними з отриманими тілесними ушкодженнями, враховуючи думку відповідача, який позов визнав частково, виходячи з принципу розумності і справедливості стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., яка є достатньою для відновлення позивача після отримання лекгих тілесних ушкоджень у виді: саден спини, лівої поперекової області, лівого гомілковостопного суглобу, забійної рани лівого ліктьового суглобу.

Частково задовольняючи позовні вимоги сторони позивача у витратах на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, також враховуючи, що адвокатом в розрахунку зазначено витрати в сумі 1500 грн. за судове представництво, але адвокат Залюбовський В.В., який складав вказаний розрахунок, не був жодного разу присутній під час судового розгляду, а також відповідно до розміру задоволених вимог, стягненню підлягають витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме погоджується з тим, що відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача витрат на лікування в сумі 4208,50 грн., як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, проте не може погодитись зі зменшення судом витрат на правничу допомогу і у цій частині повністю погоджується з доводами адвоката Чепурнова В.І. викладеними в апеляційній скарзі з огляду на таке.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18) та від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Судом встановлено, що постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2021 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та йому призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн. в дохід держави за скоєну 09.08.2021 о 22.50 годині в м.Кривому Розі на м-н Сонячний, біля будинку 60/5 дорожньо - транспортну пригоду, в якій постраждала позивач ОСОБА_1 , отримавши легкі тілесні ушкодження.

Також, судом встановлено, що власником автомобіля ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є батько відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», ліміт страхової відповідальності на одну потерпілу особу складає: 260 000 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, 130 000 грн. за шкоду заподіяну майну, та 2000 грн. розмір франшизи, що підтверджено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7501887 від 25.05.2021.

Під час розгляду справи, позивач, дізнавшись, що транспортний засіб, на момент скоєння ДТП, яким керував ОСОБА_2 був застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант», у встановленому законом порядку повідомила страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди та звернулася до страховика із заявою про відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що позивач отримала від страховика перелік документів, які їй необхідно надати для отримання страхового відшкодування та відповідно до листа ТДВ СК «Альфа-Гарант» до вказаної заяви не було надано необхідних документів, які б надавали право на отримання страхового відшкодування, тому розрахунок матеріальної шкоди з потерпілої не проводився, але ОСОБА_1 не відмовлено у проведенні страхового відшкодування при подачу страховику необхідних документів.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Подібні висновки викладені у постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17.

Таким чином, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди - витрат на лікування в сумі 4208,50 грн.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення №4976 КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.08.2021 потрапила до лікарні з діагнозом: забій м/тканин голови, забійна рана лівого ліктьового суглобу, множинні садна спини, поперекового відділу зліва, лівого гомілково-ступневого суглобу (а.с. 8).

Висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1381 від 16.09.2021 встановлено, що виявлені у ОСОБА_1 ушкодження у вигляді: саден спини, лівої поперекової області, лівого гомілковостопного суглобу, забійної рани лівого ліктьового суглобу, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів), за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (а.с. 5-6).

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги обставини справи, вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, отримання позивачем легких тілесних ушкоджень та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення моральну шкоду на користь позивача в розмірі 15 000 грн., з розміром, якої погоджується і суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З позовної заяви видно, що позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. (а.с.2).

На підтвердження позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, позивачем до позову суду надано Договір про надання правової допомоги від 29 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 і адвокатом Залюбовським В.В. (а.с.19); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №0873 (а.с.20); розрахунок витрат на правово допомогу від 29.10.2021 на 6000 грн. (а.с.21); акт виконаних робіт на суму 6000 грн. (а.с.22) та квитанція №1995 від 29.10.2021 про сплату ОСОБА_1 адвокату Залюбовському В.В. грошові кошти за надання правової допомоги в сумі 6000 грн. (а.с.23).

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що в суді першої інстанції інтереси позивача ОСОБА_1 представляв представник ОСОБА_8 , що зокрема підтверджено ордером Серії ДП №04/044 виданим на підставі договору про надання правової допомоги від 29.10.2021 (а.с.45).

Також матеріалами справи підтверджено, що представник позивача ОСОБА_8 подавав суду клопотання про залучення до участі у справи третьої особи (а.с.46; 53-54); клопотання про прийняття до розгляду заяви про зменшення позовних вимог (а.с.82-83); заява про зменшення позовних вимог (а.с.84-87), брав участь в судових засіданнях 08.09.2022 та 12.10.2022 (журнал судового засідання а.с.108-111, 123-125).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Матеріалами справи підтверджено, що сторона відповідача своїм правом про зменшення витрат на правничу допомогу не скористалась, у заяві ОСОБА_2 від 10.05.2022 року зазначено про часткове визнання позову у сумі 15 000 грн. та проведення судового розгляду справи за його відсутності, тому колегія суддів приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Однак суд першої інстанції за власною ініціативою зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу проігнорував наведені вище норми права чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення в частині збільшення суми витрат на правничу допомогу до заявлених у позові вимог, тобто з 3000 грн. до 6000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чепурнова Віталія Івановича задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року в частині витрат на правничу допомогу змінити, збільшивши розмір витрат на правничу допомогу, стягнутий з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 3000 грн. (трьох тисяч гривень) до 6000 грн. (шести тисяч гривень).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: