Справа № 182/3706/22
Провадження № 2-о/0182/40/2023
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

25.01.2023 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.,

за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.,

заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України з листопада 1992 року та належність до громадянства України .

Заяви по суті справи.

Заявник звернувся до суду із заявою та просить суд встановити факт, що він постійно проживає на території України з листопада 1992 року по теперішній час та належить до громадянства України (а.с.1-4).

В обґрунтування заяви зазначив, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в місті Тулюк, Катав-Іванівського району, Челябінської області РСФСР. В листопаді 1992 року його родина переїхала на постійне місце проживання в Україну, а саме в село Новоіванівка Нікопольського району Дніпропетровської області. На момент переїзду йому було 17 років. Паспорт громадянина СРСР номер НОМЕР_1 , йому був виданий 28.06.1991 року Соколовським МВВС Магаданської області, про що є відмітка в копії прибудинкової книги та у виписці з домової книги. Отже на момент прибуття в Україну він мав паспорт радянського зразка, виданий до моменту розпаду СРСР. Після прибуття в Україну на постійне місце проживання у його паспорт радянського зразку органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України». З цим паспортом, він вже як громадянин України, влаштувався на роботу в колгосп «Дружба» різноробочим, про що є відмітка в трудовій книжці. В колгоспі «Дружба» він працював з 20.11.1992 року по 27.12.1993 рік, і був звільнений в зв`язку з призивом до Збройних сил України. Військовим квиток серія НОМЕР_2 йому був виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 23.12.1993 року, а 27.12.1993 року він був визнаний придатним о військової служби та направлений до військової частини. Військову службу він проходив у в/ч НОМЕР_3 , а згодом був переведений до в/ч НОМЕР_4 . З військової служби він був звільнений 22 червня 1995 року наказом МОУ №96 від 03.05.1995 року. Після закінчення військової служби він переїхав до с. Олександропіль Нікопольського району, де був прописаний за адресою АДРЕСА_1 він проживав до вересня 2000 року і 05.09.2000 року був знятий з реєстрації. В той період він втратив паспорт, працював неофіційно, виїжджати нікуди не збирався. Після втрати паспорту він нікуди не звертався, бо не знав як діяти в такій ситуації, тому новий паспорт так і не отримав. В 2013 році він звертався в Генеральне консульство Російської федерації в м. Харків. Отримав письмову відповідь ( вих. №2496 від 24.10.2013 р.), що він не перебуває на обліку в консульстві як громадянин Росії, заяв на прийом до російського громадянства не подавав, і відомостей про належність його до громадянства РФ вони не мають. Також, він письмово звернувся до Нікопольського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області і 15.06.2022 року отримав відповідь, що згідно наданої ним інформації, встановити його належність до громадянства України не вбачається можливим і цей факт може бути встановлений лише судом. Зазначає, що той факт, що він проходив строкову службу в ЗСУ безумовно підтверджує його належність до громадянства України, оскільки загальний військовий обов`язок не поширюється на іноземних громадян і осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.

Представник заінтересованої особи подав до суду письмові пояснення, проти заяви заперечує, оскільки заявником не надано до суду належних доказів для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік (а.с.33-39).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.09.2022 року по справі відкрито провадження (а.с. 19).

03.11.2022 року розгляд справи відкладено через відсутність електропостачання в суді(а.с.26).

В судовому засіданні заявник заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про відкладення судового засідання через зайнятість представника на цей же час в іншій справі.

Враховуючи наявність у справі письмових пояснень від представника заінтересованої особи, вимоги п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд постановив за можливе розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи.

Судом встановлено.

Заявник просить встановити факт, що він постійно проживає на території України з листопада 1992 року по теперішній час та належить до громадянства України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України від 18 січня 2001 року N 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон N 2235-III) громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2)особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року N 1636-XII "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону N 2235-III є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону N 2235-III).

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року N 215/2001, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку N 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону N 2235-III особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 9 Порядку N 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону N 2235-III особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону N 2235-III і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Таким чином, з метою встановлення належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону N 2235-III, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення фактів:

- постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року;

- проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Разом із тим від встановлення належності до громадянства України необхідно відрізняти процедуру набуття громадянства України за територіальним походженням іноземцями або особами без громадянства.

Так, відповідно до статті 8 Закону N 2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Отже, з метою набуття громадянства України іноземцями або особами без громадянства за територіальним походженням суд може встановлювати, зокрема і факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" (пункт 44 Порядку N 215/2001).

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Схожі за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі N 320/948/18 від 10 квітня 2019 року.

Системний аналіз положень Закону N 2235-III та Порядку N 215/2001 свідчить, що:

- для встановлення належності до громадянства України юридичне значення можуть мати факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або факт проживання в Україні на момент набрання чинності Законом N 1636-XII (13 листопада 1991 року);

- для набуття громадянства України іноземцями або особами без громадянства за територіальним походженням юридичне значення може мати факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України".

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання з листопада 1992 року по теперішній час та належність до громадянства України, що підтверджується як заявою, так і поясненнями в судовому засіданні.

Враховуючи те, що для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, то встановлення факту постійного проживання з листопада 1992 року не матиме юридичного значення для набуття громадянства України.

За таких обставин cуд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 263, 293, 315 -319, 354 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Повне рішення складено 27.01.2023 року.

Дані про учасників справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не має, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересовані особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області , , місце знаходження за адресою6 49000, м. Дніпро, вул В.Липинського,7; Нікопольський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області місце знаходження: 53211, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська, буд. 5

Суддя: А. Г. Багрова