Справа № 461/1311/20 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3037/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Бойко С.М., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: представника ГУ НП у Львівській області

Лисої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства.

Просив стягнути з відповідачів за рахунок Державного бюджету на його користь моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн; стягнути з відповідачів на його користь витрати за правничу допомогу у розмірі 45 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 14 січня 2001 року старшим дізнавачем Відділу дізнання Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі ВД РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області) Смуком Г. В. прийнято постанову про порушення кримінальної справи щодо нього та прийняття її до свого провадження за фактом того, що 14 січня 2001 року невідомі особи на АДРЕСА_1 , увірвавшись в кімнату, вчинили злісне хуліганство щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спричинивши останнім тілесні ушкодження. Зазначав, що він був допитаний як обвинувачений, вину в скоєному злочині не визнав. 02 квітня 2001 року складено обвинувальний висновок та направлено кримінальну справу № 142-0031 до Личаківського районного суду м. Львова. 05 квітня 2001 року кримінальна справа зареєстрована в Личаківському районному суді м. Львова. Постановою суду від 11 липня 2001 року кримінальна справа щодо нього повернута прокурору Личаківського районному м. Львова на додаткове розслідування. Після цього кримінальна справа до Личаківського районного суду не поверталась. 29 жовтня 2018 року в Личаківський Відділ поліції Головного управління Національної поліції (далі ВП ГУНП) у Львівській області з Прокуратури № 1 м. Львова надійшли матеріали кримінальної справи щодо нього. Того ж дня слідчим Тимкович Г. В. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002941. 09 квітня 2019 року старшим слідчим слідчого відділу Личаківського відділу поліції ГУНП України у Львівській області Тимкович Г. В. прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0002941 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Зазначав, що у зв`язку з незаконними діями працівників органів досудового слідства його позбавлено права та можливості займатися роботою та заробляти гроші звичайним йому способом. При цьому його репутація зруйнована, адже на протязі багатьох років його родичі та друзі вважали, що він скоїв злочин.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану діями органів досудового розслідування, у розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 перебував під слідством з 14.01.2001 по 09.04.2019, що становить 218 місяців та 26 днів, мінімальна сума компенсації станом на 2022 рік становить 1 417 000 тисяч гривень (один мільйон чотириста сімнадцять тисяч гривень). Даний розрахунок зроблений відповідно до ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», оскільки мінімальна заробітна плата з січня 2022 року - становить 6 500 гривень (шість тисяч п`ятсот гривень). Звертає увагу на те, що законодавцем в ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко зазначено, яке відшкодування повинно сплатити держава за кожен місяць перебування людини під слідством. Отже, суд не в праві втручатися в позицію законодавця та зменшувати виплати передбачені Законом України. Також, апелянт не згоден з аргументами районного суду щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп).

Просить скасувати рішення Галицького районного суду від 28 жовтня 2022 року та постановити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України 1.500.000 грн моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та 45000 грн на правничу допомогу.

Також рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 жовтня 2022 року оскаржила Державна казначейська служба України.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем залучено до справи Казначейство у якості співвідповідача, однак будь-яких прав чи обов`язків у Державної Казначейської служби України, як державного органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та органів прокуратури і національної поліції, по відношенню до позивача немає. Відтак, відсутні підстави для процесуальної співучасті відповідачів, визначені, статтею 32 ЦПК України. Сам факт стягнення коштів з Державного бюджету, не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. Таким чином, враховуючи зазначене Казначейство може бути залучено до участі у справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не встановив належного відповідача по справі, та безпідставно задоволив позовні вимоги до Казначейства, яке по суті є неналежним відповідачем. Наголошує, що процесуальний закон не встановлює, що у рішеннях суду про відшкодування шкоди з Державного бюджету є обов`язковим зазначення рахунків, з яких необхідно здійснювати це стягнення, не встановлює необхідності визначати орган, через який грошові кошти мають перераховуватися стягувачу. Відтак, судом першої інстанції не враховано, що відшкодування зазначеної моральної шкоди здійснюється Казначейством шляхом стягнення з Державного бюджету України за рахунок коштів бюджетної програми 3504030, а не з єдиного казначейського рахунку. Зважаючи на викладене, судом безпідставно визначено відновлення порушеного права позивача у спосіб: «стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів (моральної шкоди) з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України», оскільки даний спосіб є необгрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права та змінює встановлений законодавством порядок виплат відповідних коштів. Вважає, що суд у своєму рішенні повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд повинен був навести обгрунтований розрахунок суми, яку він вирішив стягнути, проте в оскаржуваному рішенні такий відсутній.

Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник ГУ НП у Львівській області Лиса Н.В. просила апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Державної казначейської служби України слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що 14 січня 2001 року старшим дізнавачем ВД РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Смуком Г. В. прийнято постанову про порушення кримінальної справи по факту злісного хуліганства відносно ОСОБА_3 за ознаками ч. 2 ст. 206 КК України (матеріали кримінального провадження №0002941 а.с.1).

Постановою Личаківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівської області від 21 березня 2001 року ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого за ч.3 ст.206 КК України (матеріали кримінального провадження №0002941 а.с.93).

02 квітня 2001 року щодо ОСОБА_1 складено обвинувальний висновок та направлено кримінальну справу до Личаківського районного суду м. Львова.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2001 року кримінальна справа щодо ОСОБА_1 повернута прокурору Личаківського району м. Львова на додаткове розслідування.

29.10.2018 року в Личаківський ВП ГУНП у Львівській області з прокуратури надійшли матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_1 .

Того ж дня слідчим Тимкович Г.В. було внесено відомості до ЄРДР за № 0002941.

Постановою старшого слідчого СВ Личаківського відділу поліції ГУНП України у Львівській області Тимкович Г.В. від 09 квітня 2019 року провадження у кримінальному провадженні № 0002941 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством з 21.03.2001 по 09.04.2019, тобто 216 міс.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що розмір відшкодування, який буде відповідати вимогам розумності та справедливості, становить 100 000 грн.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» у 2023 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня у сумі 6700 гривень.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 591/6892/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 515/211/15-ц, від 12 серпня 2020 року у справі № 308/11115/16-ц.

Мінімальна заробітна плата, встановлена законодавством, а саме Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на момент відшкодування, становить 6 700 грн, отже мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить у даній справі 1 447 200,00 грн (6 700 грн х 216 місяців).

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн є меншим ніж гарантований державою мінімум.

Ураховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (216 місяців), взявши за основу установлений законодавством мінімальний розмір заробітної плати на момент розгляду справи, врахувавши при цьому характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих у суспільних стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, апеляційний суд з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що адекватною сатисфакцією моральної шкоди є 1 447 200,00 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то такі до задоволення не підлягають, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

В матеріалах справи відсутні договір про надання правової допомоги, детальний опис виконаних доручень клієнта, акт прийому-передачі виконаних робіт, платіжні доручення на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, що, в свою чергу, є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 жовтня 2022 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану діями органів досудового розслідування, у розмірі 1 447 200,00 грн. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану діями органів досудового розслідування, у розмірі 1 447 200,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.12.2023

Головуючий

Судді