Справа № 158/1504/23 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/1185/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 18.08.2008 між сторонами було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і про ознайомлення та погодження з ними та Тарифами банку, які йому надані у письмовому вигляді.

Сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, що зазначений у заяві відповідача, який у подальшому змінювався.

Щодо права банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт відповідач повідомлений.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором у межах кредитного ліміту.

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 15.04.2023 утворилася заборгованість у розмірі 45 643 грн 83 коп, з яких 39 029 грн 85 коп заборгованість за кредитом; 6 613 грн 98 коп заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що поданий позивачем договір є неналежним доказом, та такий, що не містить інформації щодо предмета доказування у спірних правовідносинах, оскільки викладений не державною мовою.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного дослідження наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У цій справі відповідачем із зазначених судом підстав кредитний договір не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним, тому висновки суду першої інстанції суперечать принципам цивільного законодавства, оскільки ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Відповідно до частин першоїчетвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2008 року сторонами було підписано, тобто укладено договір шляхом написання заяви відповідачем, який разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку і Правилами користування платіжною карткою складає між банком і ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг. Також відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.17, 18-22).

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у межах первинно встановленого кредитного ліміту у розмірі 1 500 грн на платіжну картку із базовою процентною ставкою 3 % в місяць на 30 днів пільгового періоду із розрахунку 360 днів у році, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Встановлено право банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

Із довідки позивача вбачається, що кредитний ліміт відповідачу по даному кредитному договору неодноразово змінювався і 28.09.2021 був збільшений до 41 000 грн, а 26.12.2022 року був зменшений до 00,00 грн (а.с.16).

Отримання відповідачем кредитних коштів та активне користування ними підтверджується випискою по рахунку за період з 18.08.2008 по 17.04.2023 (а.с.41-49).

Звертаючись до суду із позовом, банк надав розрахунок заборгованості відповідача та виписку по рахунку, з яких вбачається, що станом на 15.04.2023 банком нарахована заборгованість у розмірі 45 643 грн 83 коп, з яких 39 029 грн 85 коп заборгованість за тілом кредиту і 6 613 грн 98 коп заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Разом із тим, наданий банком розрахунок заборгованості відповідача та виписка по рахунку вказують на те, що позивач у заборгованість за тілом кредиту безпідставно включив самостійно списані банком відсотки, страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» і щомісячні платежі за страховку «Захист на кожен день».

Крім того, заборгованість за відсотками нараховувалася за ставкою, яка з 01.04.2015 змінювалася на 3,6 % і 3,5 % на місяць, а не 3 % як було встановлено умовами укладеного договору.

При цьому позивачем не надано доказів про належне повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, як це визначено вимогами ст. 1056-1 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивачем наведено невірний розрахунок заборгованості по тілу кредиту та по процентах, то належний до стягнення розмір заборгованості суд визначає самостійно.

Як встановлено апеляційним судом із дослідженої виписки по рахунку, відповідачем ОСОБА_1 станом на 15.04.2023 було взято 85 089,82 грн кредитних коштів, а повернуто 87 679,50 грн, з яких 25 784,44 необхідно зарахувати на відсотки за користування кредитом, як узгоджено сторонами за умовами укладеного у 2008 році кредитного договору та підтверджено відповідними доказами, де чітко визначено, що проценти нараховуються лише за користування кредитом; уся решта нарахувань у вигляді різних комісій.

З урахуванням наведеного, вимоги банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають до задоволення у розмірі 23 194,73 грн (85 089,82 61 895,09).

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

У зв`язку із частковим задоволенням як позову, так і апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог, а саме 50,8 % як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18.08.2008 у розмірі 23 194 (двадцять три тисячі сто дев`яносто чотири) грн 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 3 408 (три тисячі чотириста вісім) грн 68 коп. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді