ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/120/23 Номер провадження 22-ц/814/3392/23Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року, постановлене суддею Поповим М.С.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Карлівський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про встановлення батьківства,

в с т а н о в и в:

19.01.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд із указаною заявою, у якій просить встановити факт батьківства померлого ОСОБА_2 по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши Карлівський ВДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) внести відповідні зміни до актового запису про народження.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що із 2020 року перебувала у відносинах із ОСОБА_2 , мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Запис про батька у Книзі реєстрації народжень вчинено згідно ч.1 ст.135 СК України, оскільки на момент реєстрації народження сина, його батько, ОСОБА_2 , не мав можливості прибути для реєстрації народження у зв`язку із проходженням служби.

29.12.2022 вона, заявниця, отримала звістку про те, що під час ворожого артилерійського обстрілу, зазнавши двох осколкових поранень, несумісних з життям, ОСОБА_2 загинув. За час його життя вони не встигли подати заяву про визнання його батьком дитини. Тоді як встановлення даного факту необхідно заявнику для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 28.02.2023 у задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення батьківства відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що заявником не надано належні та допустимі докази на підтвердження викладених у заяві обставин справи, пояснення свідка також достовірно не підтверджують факту батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , тому у задоволенні заяви слід відмовити у повному обсязі.

Заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким заяву задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що до початку війни разом із ОСОБА_2 проживала однією сім`єю та вели спільне господарство у м.Слов`янськ Краматорського району Донецької області. Указані обставини підтверджуються пояснювальною запискою свідка ОСОБА_4 , якому ОСОБА_2 розповідав, що зустрічається із ОСОБА_1 , мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; а також показаннями ОСОБА_6 , матері заявниці, яка проживає у с.Попівка Полтавського району та області, до якої з м.Слов`янська переїхала вагітна заявниця після того як її цивільний чоловік ОСОБА_2 був призваний на військову службу.

Повідомляє, що неодноразово приїздила до ОСОБА_2 у військову частину, він чекав та був радий народженню малюка.

Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що через проходження служби ОСОБА_2 не мав можливості особисто прибути до ВДРАЦС для реєстрації дитини, а тому відомості про батька були записані в порядку ч.1 ст.135 СК України.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам, а саме, скріншотам із телефону, якими підтверджено, що ОСОБА_2 визнавав сина, а також інформації про загибель ОСОБА_2 . Тоді як надати свідоцтво про його смерть заявниця не має можливості, оскільки не перебувала із ним у зареєстрованому шлюбі.

Приєднує до справи нові докази, які не становили предмет дослідження суду першої інстанції, виписки із банківського рахунку ПриватБанк із ІНФОРМАЦІЯ_2 та до його смерті, на підтвердження того, що ОСОБА_2 перераховував кошти на утримання сім`ї, заявниці та їх сина.

Вважає наявними у справі достатніми для задоволення вимог заяви та просить врахувати практику Верховного Суду, сформовану у справах №373/2257/18 від 17.02.2021, №591/6441/14-ц від 16.05.2018.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.04.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 14.04.2023.

15.12.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява Карлівськлого ВД РАЦС про розгляд справи за відсутності представника відділу, при вирішенні питання по суті спору покладається на розсуд суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції заявник доводи апеляційної скарги підтримала, наполягаючи на її задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №73./а.с.6/ Запис про батька у Книзі реєстрації народжень, як зазначає заявниця, вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Судом першої інстанції допитано свідка ОСОБА_4 , який суду пояснив, що знає заявницю, вона була дівчиною загиблого ОСОБА_2 , приблизно три рази приїжджала до ОСОБА_2 у м.Слав`янськ, де вони зі свідком служили із 2020 року./а.с.23/

Заявником додано до матеріалів скріншот з інформацією Сахновщинської громади від 30.12.2022 про загибель солдата ОСОБА_2 , а також скріншоти із соціальної мережі особистої переписки, де співрозмовника зазначено як « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 »./а.с.7-8, 9-14/

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви, районний суд виходив із підстав недоведеності належними та допустимими доказами факту батьківства. Тоді як скріншот з інформацією Сахновщинської громади не є доказом на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , а зі змісту скріншотів із соціальних мереж неможливо встановити належність такої сторінки конкретній людині, а зміст повідомлень не є доказом на підтвердження факту батьківства.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом положень статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №373/2257/18 від 17.02.2021, №361/2653/15 від 15.04.2021.

Предметом доказування у справах про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти РФ №3451/05 від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №760/3977/15від 16.05.2018.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №373/2257/18.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №543/738/16-ц, від 29.08.2018 у справі №641/9147/15, від 21.11.2018 у справі №225/6301/15-ц, від 12.12.2019 у справі №562/1155/18.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є юридичні факти.

За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до вимог положень глави 6 (Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення) розділу IV (Окреме провадження) ЦПК України особа повинна зазначити мету встановлення юридичного факту, що дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки та чи підлягає він встановленню в судовому порядку. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Як убачається зі змісту заяви, встановлення факту батьківства необхідно для призначення дитині пенсії у зв`язку із втратою годувальника. У якості доказів, на підтвердження факту батьківства, заявник посилається на показання свідка ОСОБА_4 та скріншоти переписок заявника із ОСОБА_2 , а на підтвердження його смерті, надає скріншот з інформацією Сахновщинської громади про загибель солдата ОСОБА_2 .

Оцінюючи такі докази в сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що такі докази не є належними та допустимими у розумінні ст.ст.77-79 ЦПК України, а також достатніми для встановлення факту батьківства. Оскільки згідно з Сімейним кодексом України та Законом України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» смерть підлягає державній реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану, а тому не залежно від змісту інформації Сахновщинської громади, смерть ОСОБА_2 має бути підтверджена свідоцтвом про смерть чи відповідним актовим записом.

За правилами ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Із клопотанням про витребування від ВДРАЦС відомостей про смерть ОСОБА_2 заявниця в суд не зверталася, а тому за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Приєднані до заяви скріншоти переписок також не може вважати належним доказом на підтвердження факту батьківства, оскільки відсутній електронний підпис, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від правок і викривлення. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №202/2965/21 від 19.01.2022, яка є обов`язковою для врахування.

Тоді як показання свідка ОСОБА_4 , який підтвердив суду, що заявниця відвідувала ОСОБА_2 у період служби, не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту батьківства.

Посилання заявника у доводах апеляційної скарги на пояснення ОСОБА_6 , її матері, колегія суддів відхиляє, оскільки такі пояснення у справі відсутні, а сама особа не допитувалася судом у якості свідка. Приєднана до апеляційної скарги виписки із банківського рахунку ПриватБанк не становила предмет дослідження суду першої інстанції, підстави неможливості їх своєчасного надання заявником не наведені, отже такий доказ поданий із порушенням вимог ч.4 ст.367 ЦПК України, а тому апеляційним судом до уваги не приймається.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, зокрема будь-яких відомостей про особу ОСОБА_2 та його можливих спадкоємців, які до участі у справі не залучалася.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.12.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.В. Чумак