Справа № 242/1135/23
Провадження № 2/242/561/23

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 р. Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Черкова В.Г., за участі секретаря судового засідання Кідрон О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ :
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
Відповідачка надала відзив, в якому зазначила, що ознайомившись з позовними вимогами вважає їх такими, що є безпідставними та такими, що не відповідають реальним обставинам з огляду на наступне. Як зазначає позивач позов було подано у зв`язку з тим, що 12.07.2018 року з метою отримання банківських послуг, вона підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З наданих розрахунків і позовних вимог не вбачається, яка сума і коли була видана. Але в будь-якому разі при встановленому ліміті у 5000,00, який було встановлено на 2018 рік, не погодилась, що сума по тілу кредиту становить 103174,89 грн. Поряд з цим позивач вказує на те, що вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком укладений Договір про надання банківських послуг. Проте, з копій кредитних документів, які надавалися до позовної заяви на підтвердження укладення кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» не подав до суду належних письмових доказів на підтвердження вказаного в позовній заяві про те, що з нею було укладено договір приєднання, а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку є документом, що підтверджує приєднання до банківських послуг в загальному, а не до кредитного продукту. В оригіналах документів кредитної справи, на які посилається позивач, не має мого підпису зокрема на: 1) Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; 2) Довідці про видані картки; 3) Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг»; 4) Витягу з Протоколу № 18 засідання Правління від 8.5.2018, блок 3. Надані позивачем до позовної заяви відскановані копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), не продатовані, не прощиті та не скріплені мокрою печаткою Приватбанку, отже, не завірені належним чином, так як копія печатки та підпис голови правління на останній сторінці документу є незрозумілою відсканованою копiєю. До того ж її підпис про ознайомлення на вказаних умовах взагалі відсутній, що в свою чергу свідчить про те, що вона взагалі не ознайомлювалась зі змістом даних документів. Позивач стверджує, що, начебто, у Анкеті-заяві клієнта, вона своїм підписом підтвердила, що їй надавалися для ознайомлення вищевказані умови кредитування. Проте не зрозуміло, які саме умови були доведені до її відома, адже підпис на Анкеті - Заявці, який, ніби-то, належить їй, є сумнівної якості, що викликає обґрунтовані підозри та вказані умови не прошиті, не пронумеровані і неоформлені належним чином відповідно ДСТУ 4163-2003р., нема оригіналів підписів, печатки. Окрім того, у тексті Анкети - заяви, яку позивач вважає кредитним договором, відсутні обов`язкові (суттєві) умови, передбачені законодавством для договору про надання споживчого кредиту, а саме: кредитний ліміт, детальний розпис сукупної вартості кредиту в грошовому виразі, право дострокового повернення кредиту, розмір річної відсоткової ставки за кредитом, яка відсоткова ставка застосовуватиметься, отже, відсутні обов`язкові умови договору, передбачені законодавством.
Таким чином, судом встановлено та не заперечувалося відповідачкою, що остання дійсно 12.07.2018 р. підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в КБ АТ «ПривтБанк» про надання кредиту.
Підписуючи заяву про відкриття банківського рахунку та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, позивачка приєдналася та зобов`язалася виконувати умови, викладені в Умовах, однак позивачем не доведено, які саме Умови були розміщені на сайті Позивача на час відкриття банківського рахунку, тобто, на час укладення договору від 12.07.2018 р.
Також, матеріали справи не містять підтвердження, що саме надані позивачем до матеріалів справи Умови розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а саме:не надано доказів на підтвердження того, чим саме підтверджується дата публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних вище Умов, а також розміщення саме цих Умов на зазначеному сайті у загальному доступі та копії локального акту позивачці про їх затвердження та введення в дію; що зазначені Умови не містять підпису відповідачки, тому їх не можна з достовірністю розцінювати, як частину договору банківського обслуговування, який укладений шляхом підписання заяви від 12.07.2018 р.
Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.07.2018 р., посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування (даної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15), Верховний Суд в постановах від 25.9.2019 у справі №704/1023/16-ц, від 02.10.2019 у справі №322/1220/16, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Таким чином, не встановлено наявності належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, які надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, є складовою частиною укладеного між сторонами договору банківського обслуговування і що саме з цими Умовами ознайомилася відповідачка, підписуючи заяву позивача від 12.07.2018 р.
Без з`ясування та надання оцінки вказаним вище обставинам, які є суттєвими для вирішення даного спору по суті, зокрема, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови, надані позивачем, Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору банківського обслуговування, оскільки достовірно не підтверджують наведених вище обставин.
Таким чином, не можливо з`ясувати зміст зобов`язання, яке виникло між сторонами на підставі відкриття банківського рахунку, зокрема, його умов, порядок приєднання, виконання, взаємні права та обов`язки сторін.
Також, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.07.2018 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідачці було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 09/16.
До суду із даним позовом позивач звернувся у червні 2017р., тобто у межах строків позовної давності.
З огляду на наведене, доводи відповідачки що позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях, а не на конкретних доказах, є обґрунтованими, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі станом на 30.04.2017 р. 4878,59 грн. та судового збору.
Процесуальні дії у справі.
25.07.2023 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який отримано 28.08.2023 р.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.08.2023 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання.
Ухвалами від 27.09.2023 р. та 20.11.2023 р. витребувані докази за клопотанням відповідачки.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Під час розгляду були досліджені письмові докази, додані до позовної заяви, відповідно до яких ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 12.07.2018 р. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування. Отже, підписавши заяву, між сторонами у відповідності до ст..634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100000,00 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору щомісячними платежами, але в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 р. відповідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 82 % - для картки «Універсальна голд». У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18.02.2023 р. має заборгованість у розмірі 127648,17 грн., яка складається з 103174,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; 24473,28 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

На виконання ухвал судів позивачем надані письмові пояснення, у яких зазначено, що на підтвердження отримання Клієнтом кредитних карток з певним терміном дії, Банк направляє довідку. Водночас зазначаємо, що картка може бути видана при зверненні Клієнта до установи Банку, якщо термін її дії сплив або її було загублено, та якщо клас картки було підвищено. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку в тому числі і на право Банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Надаємо довідку про зміну кредитного ліміту. На виконання запиту суду зазначаємо, що анкета-заява № б/н від 12.07.2018 року та Паспорт споживчого кредиту від 12.07.2018 року підписані Клієнтом в електронному вигляді за допомогою стилусу. На паперовому носії не оформлювались. По-перше необхідно зазначити, що підписання стилусом на планшеті регламентовано Постановою НБУ № 151 від 13.12.2019 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України (надалі - Положення), відповідно до якої власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою, це - цифровий власноручний підпис. Фактично відповідно до ч.3 207 ЦК України, цифровий підпис це аналог власноручного підпису, а за визначенням закону України Про електронні довірчі послуги цифровий підпис - це електронні дані, що додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис, при цьому такі дані мають бути унікальними та однозначно пов`язаними із підписувачем і не пов`язаними з жодною іншою особою. При здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувались ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено саме власноручний підпис але на електронному документі на екрані сенсорного пристрою. Таким чином, враховуючи що підпис вчинено власноручно без використання будь яких додаткових даних в якості аналогу, то такий підпис не може вважатись електронним підписом лише на тій підставі, що він вчинений на екрані планшету. Теж саме зазначено у п.1 Положення, що воно розроблено відповідно до Цивільного кодекс України, Законів України "Про Національний банк України", "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" і визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису - цифрового власноручного підпису клієнтами банків - фізичними особами під час підписання документів. Це Положення є актом цивільного законодавства, дія якого поширюється на відносини, що виникають між клієнтами банку та банками під час здійснення банківської діяльності та отримання банківських послуг. Вказаною вище постановою у п. 6 передбачено, що цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису, а згідно до п. 7 використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом. Таким чином, власноручний підпис на планшеті є особливим видом власноручного підпису, внаслідок чого не може бути аналогом власноручного підпису, яким відповідно до визначення є електронний підпис, а тому для його вчинення не потрібна попередня згода щодо його використання. Щодо підписання анкети-заяви та Паспорту споживчого кредиту зазначаємо, дійсно анкета та Паспорт споживчого кредиту підписані 12.07.2018 р., тобто до затвердження вказаної вище Постанови НБУ, на підставі чого Відповідачем зроблено висновок, що анкета та Паспорт споживчого кредиту не мають юридичної сили. Але такий висновок не відповідає дійсності виходячи із наступного: 1) до затвердження вказаної постанови не існувало ніяких заборон щодо використання власноручного підпису на електронних документах; 2) відповідно до чинного законодавства та Конституції в України діє принцип свободи: «дозволено все, що не заборонено законом»; 3) відповідно до п. 1 Положення вказано, що воно визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису - тобто не вводить в дію як зазначив Відповідач, не дозволяє, а лише визначає порядок застосування, тобто у Постанові НБУ мова про введення умов використання такого підпису, яких не було до затвердження Постанови НБУ. Таким чином, Відповідачем не зазначено з яких саме підстав зроблено висновок щодо відсутності юридичної сили документів, а тому, враховуючи викладене вище, такий висновок є безпідставним. В свою чергу, надати до суду оригінал Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, Правил користування платіжною карткою не виявляється можливим, оскільки в Банку діє електронний документообіг та запитувані документи знаходяться в електронному архіві.

Згідно Довідкок АТ КБ «ПриватБанк» між банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_2 з датою відкриття 12.07.2018 р. та терміном дії по 04/22 (картка «Універсальна»), та № НОМЕР_3 з датою відкриття 15.10.2019 р. та терміном дії по 09/23 (картка «Універсальна»).

Старт карткового рахунку 12.07.2018 р. по картці № НОМЕР_2 , встановлено кредитний ліміт 5000,00 грн. 18.07.2018 р. кредитний ліміт зменшено до 2000,00 грн. 04.10.2018 р. кредитний ліміт зменшено до 00,00 грн. 25.05.2019 р. кредитний ліміт збільшено до 500.00 грн. 01.07.2019 р. кредитний ліміт збільшено до 5000,00 грн. 11.12.2019 р. кредитний ліміт збільшено до 19000,00 грн. 11.01.2020 р. кредитний ліміт збільшено до 25000,00 грн. 28.10.2020 р. кредитний ліміт збільшено до 50000,00 грн. 14.01.2022 р. кредитний ліміт збільшено до 100000,00 грн.

Таким чином, судом встановлено та не заперечувалося відповідачкою, що остання дійсно 12.07.2018 р. підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в КБ АТ «ПривтБанк» про надання кредиту.

Підписуючи заяву про відкриття банківського рахунку та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, позивачка приєдналася та зобов`язалася виконувати умови, викладені в Умовах, однак позивачем не доведено, які саме Умови були розміщені на сайті Позивача на час відкриття банківського рахунку, тобто, на час укладення договору від 12.07.2018 р.

Також, матеріали справи не містять підтвердження, що саме надані позивачем до матеріалів справи Умови розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а саме:не надано доказів на підтвердження того, чим саме підтверджується дата публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних вище Умов, а також розміщення саме цих Умов на зазначеному сайті у загальному доступі та копії локального акту позивачці про їх затвердження та введення в дію; що зазначені Умови не містять підпису відповідачки, тому їх не можна з достовірністю розцінювати, як частину договору банківського обслуговування, який укладений шляхом підписання заяви від 12.07.2018 р.

Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.07.2018 р., посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування (даної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15), Верховний Суд в постановах від 25.9.2019 у справі №704/1023/16-ц, від 02.10.2019 у справі №322/1220/16, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, не встановлено наявності належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, які надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, є складовою частиною укладеного між сторонами договору банківського обслуговування і що саме з цими Умовами ознайомилася відповідачка, підписуючи заяву позивача від 12.07.2018 р.

Без з`ясування та надання оцінки вказаним вище обставинам, які є суттєвими для вирішення даного спору по суті, зокрема, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови, надані позивачем, Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору банківського обслуговування, оскільки достовірно не підтверджують наведених вище обставин.

Таким чином, не можливо з`ясувати зміст зобов`язання, яке виникло між сторонами на підставі відкриття банківського рахунку, зокрема, його умов, порядок приєднання, виконання, взаємні права та обов`язки сторін.

Також, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.07.2018 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідачці було надано кредитну картку № НОМЕР_2 з датою відкриття 12.07.2018 р. та терміном дії по 04/22 (картка «Універсальна»), та № НОМЕР_3 з датою відкриття 15.10.2019 р. та терміном дії по 09/23 (картка «Універсальна»).

З огляду на наведене, враховуючи пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі станом на 18.02.2023 р. 100000,00 грн. та судового збору, оскільки матеріалами справи підтверджено заборгованість саме у такому розмірі (згідно довідок кредитний ліміт було встановлено у розмірі 100000,00 грн.) та відповідачкою не надано доказів протилежного.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час розгляду документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі станом на 18.02.2023 р. 100000,00 грн. та судового збору у розмірі 2093,52 грн.

Керуючись ст.ст. 256-258, 509, 525, 526, 610, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 133, 141, 264, 265, 279, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.07.2018 р. станом на 18.02.2023 р. у розмірі 100000 (сто тисяч) грн.. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2093 (дві тисячі дев`яносто три) грн. 52 коп.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано 18.12.2023 р.

Суддя В.Г.Черков