ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9864/23 Справа № 187/992/18 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В.О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Максюти Ж.І.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Стребіж Анни Олегівни на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року по цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділ частини домоволодіння в натурі, -

В С Т А Н О В И Л А:

24.07.2018 до суду звернувся ОСОБА_3 представник позивача ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділ частини будинку в натурі.

Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22.08.2018 відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.

В позовній заяві позивач посилається на те, що за судовим рішенням домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнано за кожним право власності на частину вказаного домоволодіння. Однак, через непорозуміння із відповідачем позивач не має можливості користуватися належною йому частиною такого будинку.

Крім того, сторони під час шлюбу у 1990 році придбали разом із будинком земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Однак відповідач розділила її на дві земельні ділянки та зареєструвала за собою право власності на них.

15.05.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської обл. Шауловою М.О. зареєстровано право власності на частину домоволодіння за ОСОБА_2 . Однією з підстав позову є набуття позивачем права власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі судового рішення.

Позивач уточнивши свої позовні вимоги (від 27.07.2022) просить суд:

1.Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку кадастровий номер :02:014:0076 загальною площею 0,1005 га та земельну ділянку кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га.

2.В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0076 загальною площею 0,1005 га та 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га.

3.Виділити ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в натурі в приватну власність зі спільної часткової власності, об`єкт нерухомості, за першим варіантом поділу висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 1785/1786/1787-19, а саме частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яке складається із приміщень житлового будинку літ «Д»-2 - перший поверх, загальною площею 81,2 кв.м., а саме 2-1 (4, кв.м.) - коридор, 2-2 (6,0 кв.м.) - котельня, 2-3 (10,2 кв.м.) -коридор, 2-4 (7,7 кв.м.) - ванна, 2-5 (3,2 кв.м.) - вбиральня, 2-6 (18,8 кв.м.) - кухня, 1 (31,3) кв.м. - приміщення гаражу, з господарськими будівлями і спорудами, а саме: Оглядова яма (5,6 кв.м.), Погріб (15,7 кв.м.), 1/2 сараю літ Б-1, 1/2 огорожі №1, 1/2 огорожі №2, 1/2 хвіртки №3, 1/2 хвіртки №4, 1/2 вигрібної ями №5, 1/2 колонки питної №6, 1/2 тротуару 1, з наступним переплануванням:

1)Приміщення 1 (31,3 кв.м.) обладнати під житлову кімнату;

2)Обладнати віконні отвори в приміщенні 1

3)Закласти отвір між першим та другим поверхами над приміщеннями 2-3

4)Улаштувати сходи на другий поверх(прим 2-11);

5)приміщення 2-8 (13,7 кв.м.) обладнати під ванну кімнату;

6)приміщення 2-9 (26,1 кв.м.) обладнати під кухню.

4. Визнати за ОСОБА_2 (ШН НОМЕР_1 ) право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається із приміщень житлового будинку літ «Д»-2 - перший поверх, загальною площею 81,2 кв.м., а саме 2-1 (4, кв.м.) - коридор, 2-2 (6,0 кв.м.) - котельня, 2-3 (10,2 кв.м.) -коридор, 2-4 (7,7 кв.м.) - ванна, 2-5 (3,2 кв.м.) - вбиральня, 2-6 (18,8 кв.м.) - кухня, 1 (31,3) кв.м. - приміщення гаражу, з господарськими будівлями і спорудами, а саме: Оглядова яма (5,6 кв.м.), Погріб (15,7 кв.м.), 1/2 сараю літ Б-1, огорожі №1, 1/2 огорожі №2, 1/2 хвіртки №3, 1/2 хвіртки №4, 1/2 вигрібної ями №5, 1/2 колонки питної №6, 1/2 тротуару 1;

5.Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га.

Уточнені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.17 р. у справі №187/1145/16-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , право власності частину земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га, на якій збудовано домоволодіння, в порядку ст. 120 ЗУ України також перейшло до ОСОБА_2 .

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділ частини домоволодіння в натурі, задоволено частково.

Виділено ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в натурі в приватну власність зі спільної часткової власності, об`єкт нерухомості, за першим варіантом поділу висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 1785/1786/1787-19, а саме частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 яке складається із приміщень житлового будинку літ «Д»-2 - загальною площею 80,3 кв.м., а саме: 2-11 (9,2 кв.м.) коридор (вхід в квартиру); 2-7 (11,8 кв.м) - котельня; 2-8 (13,7 кв.м) - обладнати під ванну кімнату; 2-9 (26,1 кв.м) - обладнати під кухню; 2-10 (19,5 кв.м) - житлова кімната, з господарськими будівлями і спорудами, а саме: балкон (5,1 кв.м); сараю літ Б-1; огорожі №1; огорожі №2; хвіртки №3; хвіртки №4; вигрібної ями № 5; колонки питної № 6; тротуару І, з наступним переплануванням:

1) Улаштувати сходи на другий поверх (прим 2-11);

2) Приміщення 2-8 (13,7 кв.м.) обладнати під ванну кімнату;

3) Приміщення 2-9 (26,1 кв.м.) обладнати під кухню.

Визнано за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається із квартири АДРЕСА_3 , що складається із приміщень житлового будинку літ «Д»-2 - загальною площею 80,3 кв.м., а саме: 2-11 (9,2 кв.м.) коридор (вхід в квартиру); 2-7 (11,8 кв.м) - котельня; 2-8 (13,7 кв.м) - обладнати під ванну кімнату; 2-9 (26,1 кв.м) - обладнати під кухню; 2-10 (19,5 кв.м) - житлова кімната, з господарськими будівлями і спорудами, а саме: балкон (5,1 кв.м); сараю літ Б-1; огорожі №1; огорожі №2; хвіртки №3; хвіртки №4; вигрібної ями № 5; колонки питної № 6; тротуару І.

В порядку поділу спільного майна подружжя, виділено ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) в натурі в приватну власність зі спільної часткової власності, об`єкт нерухомості, за першим варіантом поділу висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 1785/1786/1787-19, а саме частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , (квартира АДРЕСА_4 яке складається із приміщень житлового будинку літ «Д»-2, загальною площею 81,2 кв.м., а саме 2-1 (4,0 кв.м.) коридор; 2-2 (6,0 кв.м.) котельня; 2-3 (10,2 кв.м.) коридор; 2-4 (7,7 кв.м.) ванна; 2-5 (3,2 кв.м.) вбиральня; 2-6 (18,8 кв.м.) - кухня, І (31,3) кв.м. - приміщення гаражу обладнати під житлову кімнату, з господарськими будівлями і спорудами, а саме: оглядова яма (5,6 кв.м.), погріб (15,7 кв.м.), сараю літ Б-1, огорожі №1, огорожі №2, хвіртки №3, хвіртки №4, вигрібної ями №5, колонки питної №6, тротуару І, з наступним переплануванням:

1) Приміщення І (31,3 кв.м.) обладнати під житлову кімнату;

2) Обладнати віконні отвори в приміщенні І;

3) Закласти отвір між першим та другим поверхами над приміщеннями 2-3.

Визнано за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається із приміщень житлового будинку літ «Д»-2 - перший поверх, загальною площею 81,2 кв.м., а саме 2-1 (4,0 кв.м.) коридор; 2-2 (6,0 кв.м.) котельня; 2-3 (10,2 кв.м.) коридор; 2-4 (7,7 кв.м.) ванна; 2-5 (3,2 кв.м.) вбиральня; 2-6 (18,8 кв.м.) кухня; І (31,3) кв.м. - приміщення гаражу, з господарськими будівлями і спорудами, а саме: оглядова яма (5,6 кв.м.); погріб (15,7 кв.м.); сараю літ Б-1; огорожі №1; огорожі №2; хвіртки №3; хвіртки №4; вигрібної ями №5; колонки питної №6; 1/2 тротуару І.

Зобов`язано ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розробити проєктну документацію щодо розміщення приміщень за їх функціональним призначенням у квартирах АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 та інженерні внутрішньоквартирні та зовнішні системи.

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) іншу частину зазначеної земельної ділянки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1933,91 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять три грн. 91 коп.) на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 2696,56 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто шість грн. 36 коп.).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Стребіж А.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що : 1) поділ нерухомого майна, без одночасного поділу земельної ділянки забезпеченні принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на цей об`єкт розташований - не можливий.

2) Позивач, подаючи позов до суду та визначаючи в тому числі вимогу визнання за ним права власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:015:0079, загальною площею 0,15 га, не надав до суду висновок про оцінку вказаного майна та не сплатив судовий збір.

3) При вирішенні спору про поділ нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування позивач має довести, що будівельні роботи, які планується провести, відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, детальним планам територій, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

22.11.2023 року до Дніпровського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.17 у справі №187/1145/16-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності подружжя та його розподіл, відмовлено повністю. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.17 р. у справі №187/1145/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та його розподіл задоволено. Визнано домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 право власності за кожним на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.06.1985 року. Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вищезазначене домоволодіння було зареєстровано 04.11.2008 за ОСОБА_1 , згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та встановлених обставин справи, дозволяє дійти висновку про те, що за кожним з подружжя необхідно визнати право власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 55-64).

Вирішуючи позовні вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0076 загальною площею 0,1005 га та земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га., а також про поділ їх в порядку поділу майна подружжя, суд виходить з наступного:

ОСОБА_1 , набула право власності на земельну ділянку з призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:014:0076 загальною площею 0,1005 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_3 від 21.05.2014, а на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 322369 від 01.11.2012 (т. 1 а.с. 74-75, т. 2 а.с. 36-52).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони не досягли згоди щодо поділу спільного нерухомого майна. Здійснення поділу спірного домоволодіння є можливим відповідно до варіантів запропонованих судовим експертом згідно з висновком експертизи № 1785/1786/1787-19 від 27.11.2019. (т.1 а.с .241-254).

Так згідно вказаного висновку експерта ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 складає 386 782 грн. (Триста вісімдесят шість тисяч сімсот вісімдесят дві гривні).

На розгляд суду запропоновано два варіанта поділу домоволодіння в натурі, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до їх часток в праві власності по у кожного (варіант №1) та з незначним відхиленням від розміру часток власників (варіант №2).

На розгляд суду не надаються варіанти виділу по частки домоволодіння належної співвласникам з необхідністю виконання прибудов до домоволодіння, оскільки площа існуючого житлового будинку значна та дорівнює 161,50 кв.м та на розгляд суду запропоновано два варіанта розподілу без прибудов.

По варіанту №1 необхідно провести наступні перепланування (переобладнання):

1.приміщення І (31,3 кв.м) обладнати під житлову кімнату;

2.обладнати віконні отвори в приміщенні І

3.закласти отвір між першим та другим поверхами над прим.2-3;

4.улаштувати сходи на другий поверх (прим.2-11);

5.приміщення 2-8 (13,7 кв.м) обладнати під ванну кімнату;

6.приміщення 2-9 (26,1 кв.м) обладнати під кухню.

По варіанту №2 необхідно провести наступні перепланування:

1.приміщення І (31,3 кв.м) обладнати під житлову кімнату;

2.обладнати віконні отвори та сходи на другий поверх в приміщенні І

3.улаштувати отвір між першим та другим поверхом в прим.І;

4.приміщення 2-8 (13,7 кв.м) обладнати тай ванну кімнату;

5.встановити перегородку між прим. 2-12 та 2-6; 2-3 та 2-13; 2-7 та 2-14; 2-15 та 2-9;

6.закласти дверні отвори між прим. 2-13 та 2-4; 2-3 та І; 2-14 та 2-10;

7.пробити дверні отвори між прим. 2-12 та І; 2-11 та 2-10;

8.встановити дверні отвори між прим. 2-12 та 2-6; 2-15 та 2-9;

9.віконний отвір обладнати в дверний в прим.2-12.

Надати варіанти виділу частки об`єкту нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до належної кожному із співвласників частки цього житлового будинку без здійснення переобладнань, реконструкції, перебудови, добудови житлового будинку технічно неможливо.

У зв`язку з не задоволенням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (вих. №1412/1785/86/87-10-19 від 19.04.2019), надати відповідь в межах якої земельної ділянки знаходиться домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0076 загальною площею 0,1005 га чи земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га не можливо.

Обираючи варіант поділу домоволодіння, суд враховуючи позицію сторін, дійшов висновку про те, що за необхідне взяти за основу «варіант № 1», тому, що цей варіант є найбільш наближеним до ідеальних часток співвласників, з найменшим обсягом необхідних робіт для влаштування окремих ізольованих квартир. На застосуванні саме варіанту № 1 наполягають бидві сторони.

Позивачем долучено до справи Ескізний проект Реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:015:0079) та проект (зразок друку) Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про схеми намірів забудови земельної ділянки Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Як встановлено судом домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 кожному з них належить частина такого домоволодіння і визначено які саме частини такого домоволодіння перейдуть у власність сторін.

За висновком судового експерта № 03/04-22 від 14.02.2022 відповідно наданих матеріалів, в першу чергу, кадастрово - геодезичної зйомки та кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0076, можливо зробити висновок, що житловий будинок АДРЕСА_2 розташований (збудований) в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га. Враховуючи вищезазначене, житловий будинок АДРЕСА_2 не розташований (збудований) в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0076 загальною площею 0,1005 га.

Отже, експертом зроблено висновок, що житловий будинок АДРЕСА_2 не розташований (збудований) в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0076 загальною площею 0,1005 га. (т. 2 а.с. 138-140).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки за ОСОБА_2 визнано право власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , право власності частину земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0079 загальною площею 0,15 га, на якій збудовано домоволодіння, в порядку статтей 120 ЗУ України і 377 ЦК України також переходить до нього, а тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з визнанням права власності за сторонами на частину вказаної земельної ділянки.

Суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним доводам.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку ж норму містить стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктами 3, 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу,

є особистою приватною власністю кожного з них.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Відповідно до Закону України від 11 січня 2011 року № 2913 «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України від 17 травня 2012 року № 4766 «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності 12 червня 2012 року.

Отже, з урахуванням наведених змін до СК України, правовий режим приватизованого державного земельного фонду змінювався.

При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із державного земельного фонду, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності дружини або чоловіка, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 442/6318/17, від 15 вересня 2021 року у справі № 158/1378/20-ц, від 31 січня 2023 року у справі № 587/2739/20.

Вирішуючи спір у частині поділу земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, суди правильно застосували положення частини першої статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За змістом статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, відбувається одночасний перехід права власності на земельну ділянку.

Системний аналіз змісту статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 дійшла висновку, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, необхідно враховувати те, що норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного

і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства».

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України,

статті 377 ЦК України.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Враховуючи наведені положення норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що хоча спірна земельна ділянка і набута у власність ОСОБА_1 в порядку приватизації, однак оскільки на ній знаходиться будинок, який є спільною власністю подружжя та який підлягає поділу, то до ОСОБА_2 переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності спільного будинку відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 не сплатив судовий збір за вимогу щодо права власності на земельну ділянку, не беруться до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено, що останній сплатив судовий збір за вказану вимогу в мінімальному розмірі та рішенням суду було достягнено суму судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стребіж Анни Олегівни - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова