Справа № 465/1092/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/2275/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , представниці відповідача ЛМКП «Львівводоканал» Космовської Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мартьянової С.М. від 05 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання недійсним договору відмовлено повністю.

Додатковим рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання недійсним договору відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2022 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати договір Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» від 28.03.2017 року № недійсним; зобов`язати ЛМКП «Львівводоканал» заключити з позивачем договір відповідно до його поданої заяви до ЛМКП «Львівводоканал» та відповідно до вимог ЦК України; здійснити перерахунок нарахувань за надані послуги; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

Зазначає, що судом не враховано, що ЛМКП «Львівводоканал» безпідстано виставляло йому рахунки по максимальних розрахунках (проводили нарахування по 25,54 м.куб. води в місяць) не надавши реальних послуг (доказом цього служили покази лічильника води). Судом не враховані доводи і про те, що між ним та ЛМКП «Львівводоканал» на той час (грудень 2016 - березень 2017) не існувало договору про надання послуг. Тобто, між ними не існувало правовідносин, а нарахування вже проводились по максимальних розрахунках споживання води. Також вважає, що судом неправомірно відмовлено у позові про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, представниці відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, доповнення до відзиву, заперечення на доповнення до відзиву, заперечення на заперечення на доповнення до відзиву, уточнень до позовної заяви, апеляційної скарги, усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у суді першої та апеляційної інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 24 Конституції України, 23, 634, 648, 1167 ЦК України,12,13,76-89,95,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 16, 19, 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги», відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивач 24.01.2017 року звернувся до ЛМКП «Львівводоканал» з заявою про укладення з ним договору з надання послуг з водопостачання та водовідведення. Згідно відбитку поштового штемпеля 29.03.2017 року ОСОБА_1 скеровувався договір № 28.03.2017 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 27.02.2017 року. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що позов є передчасним, так як на момент звернення до суду з позовною заявою, предмет спору був відсутній. На думку суду, при зверненні до суду, позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та не надав доказів, які б підтверджували факт завдання моральної шкоди, її розмір, наявність вини відповідачів у її завданні та, які підтверджують взаємозв`язок між укладенням договору та завданою шкодою.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати договір про приєднання недійсним;

- зобов`язати ЛМКП «Львівводоканал» заключити з позивачем договір відповідно до його поданої заяви до ЛМКП «Львівводоканал» та відповідно до вимог ЦК України;

- здійснити перерахунок нарахувань за надані послуги;

- зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позову вказував на те, що з повідомлення правління ОСББ «Наукова 2-в» на дверях під`їзду в якому розташована квартира його сім`ї, йому стало відомо, що з грудня 2016 року постачальником послуг водопостачання і водовідведення для кожного мешканця будинку є ЛМКП «Львіводоканал», який відкрив кожному споживачу особовий рахунок. На підставі цього оголошення він звернувся рекомендованими листами з рекомендованими повідомленнями до керівництва ЛКП «Львівводоканал» з заявою про заключення з ним договору з надання послуг з водопостачання та водовідведення та повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. На заяву про укладення договору відповіді не отримав. Станом на сьогоднішній день від ЛМКП «Львіводоканал» надходять повідомлення на оплату послуг в той час як договірні відносини відсутні. Договір на який посилається керівництво ЛМКП «Львіводоканал» відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, позивач 24.01.2017 року звернувся до ЛМКП «Львівводоканал» з заявою про укладення з ним договору з надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Згідно відбитку поштового штемпеля 29.03.2017 року ОСОБА_1 скеровувався договір № 28.03.2017 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 27.02.2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимога про визнання договору про приєднання недійсним була заявлена передчасно, так як на момент звернення до суду з позовною заявою, предмет спору був відсутній.

Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» 10січня 2002 року №2918-III (у редакції станом на день укладення договору) визначено, що централізоване питне водопостачання-господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів,споруд,розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення-господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення; споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Статтею 7 вказаного закону передбачено гарантії захисту прав споживачів у сфері питної води та питного водопостачання шляхом, зокрема: задоволення потреб населення у питній воді шляхом пріоритетного розвитку систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, створення резервних систем питного водопостачання.

Статтею 16 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що у населених пунктах питне водопостачання може здійснюватися як підприємством питного водопостачання, так і самостійно споживачами питної води в цих населених пунктах.

Статтею 19 вказаного закону передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з: власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального

Стаття 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає, що Істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов`язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання. За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами. За бажанням сторін договір про надання послуг з питного водопостачання посвідчується нотаріально (стаття 21 вказаного закону).

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 встановлено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлового господарства України від 27.06.2008 №190 було затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, згідно з якими межа балансової належності лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами.

Виходячи зі змісту пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Саме тому сам факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг в повному обсязі.

В суді першої інстанції позивач визнав, що йому відповідачем було надіслано належний договір централізованого водопостачання та водовідведення у якому були враховані його пільги, а тому слід вважати, що між ним та відповідачем укладений відповідний договір на основі типового, відповідно вимоги позивача про визнання договору недійсним та зобов`язання ЛМКП «Львівводоканал» заключити з позивачем договір відповідно до його поданої заяви до ЛМКП «Львівводоканал» та відповідно до вимог ЦК України до задоволення не підлягали та правильно відхилені судом першої інстанції.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ЛМКП «Львівводоканал» здійснити перерахунок нарахувань за надані послуги, то така до задоволення не підлягає та правильно відхилена судом першої інстанції, оскільки є немотивованою та матеріали справи не містять належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів про те, що здійснені відповідачем нарахування є неправильними. Здійснений позивачем самостійний розрахунок таким вважати не слід. Окрім цього, розрахунок позивача, поданий в суді апеляційної інстанції не спростовує розрахунку відповідача, який був здійснений відповідно до норм законодавства із належним обґрунтуванням.

Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то судом правильно відмовлено у задоволенні такої зважаючи на те, що при зверненні до суду, позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та не надав доказів, які б підтверджували факт завдання моральної шкоди, її розмір, наявність вини відповідача у її завданні та, які підтверджують взаємозв`язок між правовідносинами щодо укладення договору та завданою шкодою.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра