Справа № 303/5774/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання:

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Кость В. В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу

встановив:

У липні 2021 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природно газу.

Позов мотивований тим, що позивач надає послуги з розподілу природного газу, а відповідач є споживачем таких послуг. Відповідні послуги надаються на підставі типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу є дії пов`язані зі споживанням природного газу на об`єкті нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, що документально підтверджено фінансовим станом абонента. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала та не сплатила заборгованість за надані послуги за період з січня 2020 по червень 2021 року, яка становить 6 321,37 гривень.

Враховуючи вищевикладене АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості а також сплачений судовий збір.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» суму 6 321,37 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, а також 2 270,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не врахованого того, що позов пред`явлено неналежним позивачем, а саме особою, яка не мала права його підписувати.

Вказує, що позивачем не надано належних доказів того, що у АТ «Закарпатгаз» в межах м. Мукачево, по вул. Підгородській, на законних підставах перебуває газорозподільна система, володіючи якою він мав право частину такої передати відповідачу у користування та надати послуги з постачання природного газу, а також що вона підключена саме до цієї газорозподільної системи.

Також вважає, що між позивачем та відповідачем відсутні будь які договірні зобов`язання, оскільки останні було порушення процедуру укладення договору. Зокрема вказує, що суду не було надано доказів про отримання від відповідача згоди власника на користування газовими мережами та Акту розмежування балансової належності, що передбачено п. 12.7 Типового договору.

Крім того не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості за надані послуги розподілу природного газу, так як в таких невірно зазначено кількість спожитого газу і такий не засвідчений посадовою особою.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Судом вірно встановлено фактичні обставини справи та правильно стягнуто з відповідача суму заборгованості, яка нарахована позивачем у відповідності до встановлених вимог закону. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, а тому є безпідставними та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, але ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року клопотання останньої задоволено та призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції на 05.12.2023 року о 10 год. 00 хв. яке доручено забезпечити проведення за участі ОСОБА_1 та її представника в приміщенні Мукачівського міськрайонного суду.

05.12.2023 року о 10 год. 00 хв. в Мукачівський міськрайонний суд Гал А.В. не з`явилась, але з`явився її представник Гал В.О., який діє на підставі довіреності від 22.10.2021 року.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

А відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги. Наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності відповідачки не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

А звідси, колегія суддів вважає що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка ОСОБА_1 , не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 являється споживачем послуг з постачання природного газу які надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» за адресою: м. Мукачево, вул. Підгорська, 2, Закарпатська область. Тож, споживач приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу, оскільки споживала природний газу та, є відповідальною особою за збитки, завдані несплатою за користування наданими послугами. Тобто, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Відтак, відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання перед позивачем по сплаті послуг за розподіл природного газу, чим порушено умови договору та норми чинного законодавства.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції за наступних мотивів.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та за цією адресою абоненту відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 з ЕІС-кодом 56ХМ13В10696078D.

З фінансового стану розрахунків за послуги з розподілу природного газу від 01.07.2021 року вбачається, що починаючи з січня місяця 2020 року по червень місяць 2021 року мало місце як і до того часу споживання природного газу на що вказує зміна показників лічильника в бік збільшення розміру спожитого газу.

Розрахунок заборгованості за надання послуги з розподілу газу станом на 01.07.2021 року відносно споживача ОСОБА_1 здійснено за 18 місяців і така складає заборгованість на суму 6321,37 гривень. Зазначений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 здійснено АТ ОГС Закарпатгаз відповідно до вимог Кодексу ГРМ, тарифів встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ ОГС Закарпатгаз, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

Тариф на послуги розподілу природного газу для ОГС Закарпатгаз в межах розрахункового періоду встановлені:

- постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3021 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ ОГС Закарпатгаз на період: з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно у розмірі 1.04 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ); з 01 липня 2020 року у розмірі 1.14 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ)

- постановою НКРЕКП від 30 грудня 2020 року №2770 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ ОГС Закарпатгаз, на період з 1 січня 2021 року у розмірі 1,85 грн за 1 м3 на місяць, з 1 лютого 2021 року 1,78 грн за 1 м3 на місяць.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи у сукупності з наявними доказами, обговоривши доводи сторін, колегія суддів дійшла до думки, що суд першої інстанції підставно задоволив позовні вимоги з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позов подано особю, яка не мала права підписувати такий. Позивачем не надано доказів того, що в АТ ОГС Закарпатгаз перебуває у власності газорозподільна мережа по якій має право надавати послуги з розподілу природнього газу. Не долучено до справи доказу того, що АТ ОГС Закарпатгаз діє на підставі ліцензії. Позивачем не долучено доказів на підтвердження того, що споживач приєднався до надаваних послуг.

Зважуючи на зазначені обставини, та враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості.

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

У пункті 1 частини другої цієї статті Закону № 2189-VIII визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За частиною першою статті 10 Закону № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону № 2189-VIII одиниця виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII), Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір № 2498), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу I Кодексу ГРМ скорочення, що застосовуються у цьому Кодексі, мають такі значення, зокрема, ГРМ - газорозподільна система.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктами 1.1, 1.3 розділу І Типового договору № 2498 цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила ту обставину, що являється споживачем природнього газу за вищезазначеною адресою та не подавала заяви про відмову від споживання газу.

ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито як абоненту особовий рахунок НОМЕР_1 з ЕІС-кодом 56ХМ13В10696078D.

А з даних фінансового стану розрахунків за послуги з розподілу природного газу від 01.07.2021 року вбачається, що починаючи з січня місяця 2020 року по червень місяць 2021 року мало місце споживання відповідних обсягів природного газу.

Зазначені докази являються фактом приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов типового Договору з розподілу природного газу (акцептування договору), розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що не потребує підписання сторонами письмової форми договору.

Відтак, ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються АТ ОГС Закарпатгаз за адресою: м. Мукачево, вул. Підгорська, 2, оскільки приєдналась до умов Типового договору розподілу природного газу та споживав природний газу.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа -підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 856 (зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП від 18 червня 2019 року № 1093) ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Закарпатської області в зоні розташування газорозподільної системи надано АТ «Закарпатгаз».

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Підпунктом 6 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21).

Позивач AT Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу ОСОБА_1 послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання природного газу, оплачував їх, та відповідно отримувала і послуги з розподілу природного газу до свого об`єкта газопостачання, однак систематично не сплачувала вартість отриманих нею послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед AT Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» за період з 01.01.2020 по 30.06.2021 в розмірі 6 321,37 грн.

Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем AT Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» за наведений період, відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ ОГС «Закарпатгаз» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

При цьому, апелянтом не надано доказів, що ним оспорювався вказаний розрахунок заборгованості.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 843 (зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП від 25 червня 2019 року № 1219) ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Закарпатської області в зоні розташування газорозподільної системи надано АТ «Закарпатгаз».

Тож, твердження ОСОБА_1 , що АТ ОГС «Закарпатгаз» надає послуги з розподілу природного газу за відсутності ліцензії є безпідставним.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Кодексу ГРМ, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Між АТ «Закарпатгаз» та Міністерством енергетики та вугільної промисловості України укладено договір експлуатації газорозподільних систем або їх складових від 24.05.2017 року за № 240517/06-3к-ГРМ.

А звідси, у АТ «Закарпатгаз» на законних підставах перебувають власні газорозподільні системи, розподільні газопроводи, а також розподільні газопроводи інших суб`єктів господарювання або фізичних осіб, які знаходяться на території Закарпатської області в тому числі і в м. Мукачево, що підтверджується листом НКРЕКП від 07.12.2021 року.

За цієї обставини, твердження ОСОБА_1 з цього приводу є неналежним.

Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначає правовий статус НКРЕКП (Регулятора), її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення.

А п.6 ст.14 цього Закону визначено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації МЮ України.

Та відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду в прийнятті заяви. Оскільки Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до таких на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку.

Крім того, постанови НКРЕКП за № 3021 від 24.12.2019 року та за № 1159 від 24.06.2020 року на які посилалась ОСОБА_1 втратили чинність на підставі постанови НКРЕКП за № 2770 від 30.12.2020 року.

Відтак, доводи ОСОБА_1 , що постанови НКРЕКП не набрали чинності та що суд першої інстанції їх помилково застосував є безпідставними.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо АТ «Закарпатгаз» то керівником такого зазначено ОСОБА_2 . Зазначений витяг з реєстру не містить будь-яких обмежень в частині керівника АТ «Закарпатгаз» Шатило В.М., щодо його повноважень.

За цієї обставини в силу приписів ст. 246 ЦК України, довіреність видана керівником АТ «Закарпатгаз» Шатило В.М. адвокату Романовій О.О. від 09.03.2021 року є чинною, законною, належно оформленою та містить достатній обсяг повноважень представника в особі адвоката, зокрема і щодо підписання позовної заяви та звернення до суду від імені АТ «Закарпатгаз».

Як зазначено в ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Тож, зміна типу товариства з публічного акціонерного (ПАТ «Закарпатгаз») на акціонерне (АТ «Закарпатгаз») зі зміною найменування з ПАТ по газопостачанню та газифікації на АТ оператор газорозподільної системи не являється свідченням того, що це дві різні товариства.

Оскільки АТ «Закарпатгаз» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Закарпатгаз» то позовні вимоги пред`явлені одним і тим же товариством.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, тому не мають правового значення у спірних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статті 367, пункту 1 частини 1 статті 374, статей 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 15 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді :