Єдиний унікальний номер 725/3141/21
Номер провадження 2/725/551/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Ботнар Т.П.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ), треті особи: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Ганна Валеріївна (м. Чернівці, вул. Івана Франка, 16/1А), ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання заповіту недійсним, у якій просить суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , 1950 року народження та ОСОБА_4 , 1931 року народження у період з 2010 року по 2019 рік; визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений на користь ОСОБА_5 ; витребувати з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_3 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , у його квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов?язки подружжя, тобто проживали однією сім?єю, як чоловік та жінка. Крім того, вказує, що надавала постійний догляд ОСОБА_4 , який його потребував, оскільки кожного дня приймав багато лікарських препаратів.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Після поховання, яке, як вказує позивачка було здійснено нею самостійно, вона дізналася, що ОСОБА_4 склав заповіт на ОСОБА_2 .

Проте, вважає, що померлий не міг скласти заповіт на невідому особу, адже до останнього моменту життя проживав разом із нею (позивачкою) і про існування заповіту ніколи не говорив.

На думку позивачки ОСОБА_4 не міг скласти вказаний заповіт, оскільки ОСОБА_2 була для нього невідомою особою і позивачка її ніколи не бачила як при житті так і на момент смерті.

За таких обставинах, вважає, що під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту, як розпорядження ОСОБА_4 на випадок його смерті, не було дотримано таких вимог до правочину як вільне волевиявлення його учасника, яке повинне відповідати його внутрішній волі, адже ОСОБА_4 , на думку позивачки, не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту).

Також вказує, що факт спільного проживання із покійним ОСОБА_4 можуть підтвердити свідки.

Від представника відповідача, до суду, через канцелярію суду, надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позов не визнає повністю і вважає його безпідставним, надуманим та необгрунтованим. Просив суд у задоволенні позову відмовити в повному об`ємі.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, посилались на доводи викладені в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідачки позов не визнав, посилався на доводи викладені у відзиві. Просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Третя особа - Приватний нотаріус Чернівецького міського Нотаріального округу Романюк Г.В.в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_4 з 1978 року, адже останній був батьком його друга. Друг помер і його батько був одинокою людиною, у зв`язку з чим ОСОБА_7 його провідував. Йому було відомо, що ОСОБА_4 жив один. Його обслуговував комунальний центр соціальної та медичної допомоги одиноким непрацездатним громадянам "Турбота". Вказав, що спільно із позивачкою, ОСОБА_4 вели спільне господарство в стратегічному плані, а в побутовому плані він був самостійний. Як йому відомо, на постійній основі вони не проживали разом. Позивачка ОСОБА_1 інколи залишалась на свята. Вказує, що підстав вважати ОСОБА_4 психічно хворим немає, він був адекватною, нормальною людиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає позивачку ОСОБА_1 більшу 20 років та проживали по сусідству. Також, вона разом із позивачкою і ОСОБА_4 дружили сім`ями. Також зазначила, що усіх подробиць не пам`ятає, оскільки має розсіяний склероз після операції.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідачки, пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . /Т.1 а.с. 10/.

18.12.2019 ОСОБА_7 було укладено договір з ритуальною службою СКП "Заповідник" на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 та оплачено вартість послуг у розмірі 2766,66 грн, що підтверджується копією рахунку №794 від 18.12.2019 р., копією заяви ОСОБА_7 від 18.12.2019 р. та копією договору замовлення №241 від 18.12.2019 р. /Т.1 а.с. 61-62/.

21.12.2019 року Приватним нотаріусом Чернівецького міського Нотаріального округу Романюк Г.В. зареєстровано спадкову справу №31/2019 після смерті ОСОБА_4 /Т.1 а.с.99-136/.

ОСОБА_9 був власником квартири АДРЕСА_4 згідно договору купівлі продажу квартири від 29.01.2000 року. /Т.1 а.с. 114 зворот/.

За змістом заповіту, складеного ОСОБА_4 18.10.2019 року та посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І., ОСОБА_4 заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_2 . /Т.1 а.с. 106 зворот/.

Із досліджених судом матеріалів спадкової справи видно, що інші особи, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як було встановлено судом та підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , позивачка ОСОБА_1 зареєстрована з 08.01.1981 року за адресою: АДРЕСА_5 . /Т.1 а.с. 8/.

На підтвердження факту спільного проживання та здійснення постійного догляду за ОСОБА_4 , позивачка ОСОБА_1 посилається на покази свідків.

Проте, досліджені судом, в судовому засіданні, письмові докази, у сукупності з показами свідків, підтверджують лише факт дружніх стосунків між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідачкою було надано копії Договорів на обслуговування ОСОБА_4 укладених між Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування "Турбота" та громадянином ОСОБА_4 про надання йому соціальних послуг, що підтверджує факт здійснення догляду з боку вказаної організації щодо ОСОБА_4 /Т.1 а.с. 63-73/.

Посилання позивачки на проведення похорону ОСОБА_4 спростовується наданими відповідачем Договором з ритуальною службою МКП "Заповідник" на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 , де замовником та платником ритуальних послуг виступає ОСОБА_7 /Т.1 а.с. 61-62/.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

В судовому засіданні позивачкою та її представником не доведено, що позивачка ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті роботи, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з померлим не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений нею період, або у інший період, що тривав би не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Щодо іншої частини позовної заяви, а саме визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 складеного на користь ОСОБА_2 та витребування з чужого незаконного володіння квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_3 , є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, а оскільки у задоволенні основної вимоги суд відмовляє, то для задоволення і даних позовних вимог суд не вбачає підстав.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання заповіту недійсним, слід відмовити в повному об`ємі.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволені позову, витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст.12,13,89,141,259,263,264,265,315-319,352,354,355 ЦПК України, ст. ст. 3 СК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному об`ємі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк