Провадження №2/639/396/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів Монастирьової І.М., Кравченко А.Л.,

представника позивача Іващенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2021 року представник позивача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 65 451,27 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.10.2018 року сталась дорожньо-транспортна пригода у Харківській області, смт. Високий, за участю автомобіля «Renault Duster»,

номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та службового автомобіля «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Стеценка Віталія Віталійовича. Автомобіль Renault Duster, номерний знак НОМЕР_1 , належить Фермерському господарству «Агоропром - 7», в особі ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічних пошкоджень, що призвело до матеріальних збитків. ДТП сталася в результаті порушення водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.02.2018 року, яка набрала законної сили, у справі № 635/8645/18, визнана обопільна вина водіїв - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, до кожного з них окремо застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. На підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6760247/2106/18 від 17.03.2018 року, ПАТ «Страхова компанія «Провідна» виплатила власнику застрахованого автомобілю Renault Duster, номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , який було пошкоджено в результаті ДТП, страхове відшкодування в розмірі 326 698, 54 грн. Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 року № 73 Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності. Разом з тим, ОСОБА_1 з 10.03.2017 року (на підставі наказу ДПП від 10.03.2017 № 85о/с) до 06.04.2021 (на підставі наказу ДПП №301 від 06.04.2021 року о/с) проходив службу в територіальному підрозділі Департаменту патрульної поліції - управлінні патрульної поліції в Харківській області. Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року по справі №910/9008/20 за позовом ПАТ «Страхова компанія «Провідна» до Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди, завданої співробітником ДПП ОСОБА_1 внаслідок ДТП, було задоволено повністю, вирішено стягнути з ДПП на користь ПАТ «СК «Провідна» грошові кошти розмірі 63 349,27 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. Вказані рішення судів мають преюдиційне значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в регресному порядку. Оскільки Департаменті патрульної поліції виконав обов`язок відповідача перед третьою особою щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України, Департамент патрульної поліції отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано.

У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 року цивільну справу за позовною заявою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Вказана справа відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 року передана в провадження судді Гаврилюк С.М. та ухвалою суду від 07.12.2021 року прийнята до провадження, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Призначено судове засідання.

27.01.2022 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Потерайло А.М. надійшов відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, зважаючи на те, що відповідно до змісту рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року у справі №910/9008/20 провадження по справі було відкрито ухвалою від 20.07.2020 року, а вже 07.09.2020 року через відділ діловодства до суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Тобто вже з 20.07.2020 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції було виявлено заподіяння ОСОБА_1 шкоди. Отже позивач фактично ще з 20.07.2020 року дізнався про заподіяння ОСОБА_1 шкоди, ніяких дій по зверненню до суду в межах встановленого ст. 233 КЗпП однорічного строку не вчинив, а позов подав до Дзержинського районного суду м. Харкова лише 20.09.2021 року, тобто з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку. Таким чином позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом у цій справі, що є підставою для відмови у позові. Жодних доказів наявності поважних причин пропуску річного строку звернення до суду з позовом матеріали справи не містять, як і не подано клопотання про поновлення строку звернення до суду в самій позовній заяві, отже у суду відсутні правові підстави як для поновлення пропущеного позивачем у даній справі строку звернення до суду, так і для задоволення позовних вимог. Крім того представник відповідача звертає увагу суду на те, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 134 КЗпП України, якою визначаються випадки повної матеріальної відповідальності працівників.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022 року заявлено самовідвід у цивільній справі №638/14496/21 за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Матеріали цивільної справи №638/14496/21 передано до канцелярії суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.07.2022 року цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В., призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.05.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про закриття провадження у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовлено.

У судовому засіданні представник позивача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Іващенко О.О. просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та додаткових письмових поясненнях, зауважив, що підставою для звернення з даним позовом є саме положення норм ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Потерайло А.М. подав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність та відсутність відповідача з урахуванням обставин, викладених ним в заявах по суті справи.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача дослідивши письмові докази і заяви учасників справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом Національної поліції України 06.11.2015 року № 73 Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (а.с.22-28).

Відповідач ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції від 10.03.2017 № 85о/с з 10.03.2017 року відповідно до ч.2 ст.47, ч.1 ст.49, статті 52 та ч.1 ст. 56 Закону України «Про Національну поліцію» прийнятий на службу в поліції за конкурсом та призначений інспектором роти №7 батальйону №3 з посадовим окладом згідно штату, йому присвоєне спеціальне звання «рядовий поліції» (а.с.9).

На підставі наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції від 06.04.2021 № 301 о/с відповідно до п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 , інспектор взводу №2 роти №6 батальйону №3 з 06.04.2021 року звільнений зі служби в поліції (а.с.10).

Відповідно до копії довідки про доходи ОСОБА_1 від 03.08.2022 року, останній працював на посаді інспектора Департаменту патрульної поліції та його дохід за період з лютого 2021 року по березень 2021 року склав 28 388,97 грн., середньоденна заробітна плата складає 481,17 грн., середньомісячна заробітна плата складає 14194,49 грн. (а.с.122).

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.02.2018 року у справі №635/8645/18 встановлено, що 12.10.2018 о 16 год. 57 хв. Харківська область, автодорога М-18, 19 км, стаціонарний пост Національної поліції «Кемпінг», водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 , оперативним транспортним засобом з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та спеціального звукового сигналу, перед початком руху не переконався в безпеці руху та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Duster, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався зліва. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1,3.1,12.1,18.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Також даною постановою встановлені обставини порушення водієм ОСОБА_3 п.12.1, 18.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, до кожного з них окремо застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.18).

Автомобіль Renault Duster, номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності Фермерському господарству «Агропром-7» , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.14).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року по справі №910/9008/20 задоволено позов ПАТ «Страхова компанія «Провідна» до Департаменту патрульної поліції, третя особа Державна казначейська служба України, стягнуті з Департаменту патрульної поліції на користь ПАТ «СК «Провідна» грошові кошти розмірі 63 349,27 грн. та судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. (а.с. 11-13,16-17).

Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено, що 17.03.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (страховик) та Фермерським господарством «Агропром-7» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6760247/2106/18 (Договір).

До Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" звернувся страхувальник із заявою № про виплату страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору страхування є страховим випадком.

Відповідно до рахунку-фактури № СФ-122 від 26.10.2018 вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Duster», державний номер НОМЕР_4 склала 326698,55 грн.

Відповідно до страхового акту № від 06.12.2018 визначений розмір страхового відшкодування у сумі 326698,55 грн., яка сплачена за платіжним дорученням № 054205 від 07.12.2018 на суму 326698,55 грн.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Toyota Prius», д/н НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «Київський Страховий Дім» за полісом АК/8075022, однак, ліміт за майнову шкоду відповідно до даного полісу становить 100000,00 грн, що не покриває страхове відшкодування в повному обсязі.

Водій транспортного засобу «Toyota Prius», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 (якого разом з водієм транспортного засобу «Renault Duster», д/н НОМЕР_4 ОСОБА_2 визнано винними у вчинення адміністративного правопорушення (за ст. 124 КУпАП)) станом на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції.

Враховуючи, що виплатою за полісом АК/8075022 не покрито страхове відшкодування в повному обсязі, з огляду на встановлення факту обопільної винуватості водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також, факту вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення під час виконання службових обов`язків, Господарський суд м. Києва прийшов до висновку, що Департамент патрульної поліції є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Renault Duster», д/н НОМЕР_4 , у межах суми 63349,27 грн. (326698,55 грн / 2 100000,00 грн), а до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля «Renault Duster», д/н НОМЕР_4 мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

В подальшому управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції поінформовано щодо опрацювання листа від 13.08.2021 року щодо списання коштів з рахунку Департаменту патрульної поліції і на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року по справі №910/9008/20 і Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області 24.12.2020 здійснено безспірне списання коштів з рахунку ДПП на користь ПАТ «Страхова компанія «Провідна» в загальній сумі 65451,27 грн. (а.с.19).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 59 вищезазначеного Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію»).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом

В ст. 1 Кодексу законів про працю України (КЗпПУ), цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Стаття 3 КЗпПУ визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпПУ для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Між тим матеріальна відповідальність поліцейських регулюється ще й спеціальним Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Саттею 4 вказаного закону визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України.

Статтею 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено випадки обмеженої матеріальної відповідальності, зокрема в частині 1 вказано, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Статтею 6 вказаного Закону визначені підстави настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності, в тому числі: особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам на підставі зазначених положень закону, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач ОСОБА_1 12.10.2018 під час виконання службових обов`язків інспектора поліції і знаходячись в трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції Національної поліції України на службовому автомобілі «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, визнаний винним в його вчиненні відповідною постановою суду, яка набрала законної сили. В результаті вчинення адміністративного правопорушення завдана майнова шкода, частину якої в розмірі 63 349,27 грн. та судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. сплачено Департаментом патрульної поліції Національної поліції на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року по справі №910/9008/20 з тих підстав, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Суд виходить з того, що позивач, звертаючись 20.09.2021 року до суду з даним позовом не пропустив ні передбачений ст. 233 КЗпПУ річний строк звернення до суду, ні трирічний строк притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, передбачений статтею 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки шкода позивачу спричинена фактично шляхом списання з його рахунку 65451,27 грн. на підставі рішення Господарського суду м. Києва, ухваленого 28.09.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України Департамент патрульної поліції, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - відповідача ОСОБА_1 у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В даному випадку суд застосовує положення спеціальної норми ч.1 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», якою передбачено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Підстав для повної чи підвищеної матеріальної відповідальності відповідача судом не встановлено. Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, характеризується необережною формою вини. Отже матеріальна відповідальність ОСОБА_1 обмежена відповідно до закону і не може перевищувати п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» станом на 28.09.2020 року дату ухвалення рішення Господарського суду м. Києва, було встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 118,00 грн., отже матеріальна відповідальність ОСОБА_1 не може перевищувати 2 118,00 грн. х 15 = 31 770,00 грн.

На підставі досліджених доказів судом встановлені обставини, які свідчать про наявність всіх передбачених законом підстав для матеріальної відповідальності відповідача ОСОБА_1 , що встановлено судовими рішеннями і не заперечувалось по суті самим відповідачем, однак, з огляду на обмеження такої відповідальності законом, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 31770, 00 грн.

З огляду на вищевикладене, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову (на 48,5%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 100,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 11-13, 76-83, 141, 229, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1172, 1187, 1191 ЦК України, КЗпП України, Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Законом України «Про Національну поліцію», суд , -

ВИРІШИВ:

Позов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 31770 (тридцять одна тисяча сімсот сімдесят) гривень 00 копійок.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судовий збір у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 95 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 22.12.2023 року.

Суддя Н.В. Баркова