ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/200/17Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/939/23 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Жук В.М.

з участю представників: ОСОБА_1 - адвоката Громика І.М., АТ КБ "ПриватБанк" - Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2017 року, ухвалене суддею Губіш О.А. у цивільній справі №594/200/17 за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 25 травня 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №05/07/15БОМ, згідно якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 10000,00 доларів США на термін до 22 травня 2012 року, а остання зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25 травня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №05/07/15БОМ.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, станом на 8 грудня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 36 695,50 доларів США, з яких: 8285,36 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 10443,29 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 17966,85 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

При цьому, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість у сумі 16 995,96 доларів США за кредитним договором №05/07/15БОМ від 25 травня 2007 року.

Позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника лише певної суми заборгованості, кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на вищенаведені обставини ПАТ КБ ПриватБанк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 4080,00 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно в користь ПАТ КБ ПриватБанк суму заборгованості за кредитним договором №05/07/15БОМ від 25 травня 2007 року в розмірі 4080,00 доларів США, що еквівалентно 106161,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно в користь ПАТ КБ ПриватБанк сплачені судові витрати в сумі 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки ПАТ КБ ПриватБанк звернулось із даним позовом про стягнення 4080,00 доларів США відсотків за користування кредитом, які нарахованими після закінчення строку кредитування, який закінчився у звязку з прийняттям рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про дострокове стягнення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків. Крім цього, АТ КБ ПриватБанк пропустило строк позовної давності звернення до суду із даним позовом.

У відзиві АТ КБ ПриватБанк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум. Також зазначає, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року не виконано, тому воно не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Посилається на правові позиції Великої Палати Верховного суду, висловлені у постановах від 26 січня 2021 року (справа №522/1528/15-ц), від 18 січня 2022 року (справа №910/17048).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Громик І.М. підтримав доводи апеляційної скарги, представник АТ КБ ПриватБанк Жарський І.Р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Оскільки ОСОБА_2 не оскаржувала рішення суду першої інстанції та не уповноважувала ОСОБА_1 на оскарження судового рішення в частині вирішення позовних вимог банку до неї, тому виходячи із передбаченого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності відсутні підстави для перегляду судового рішення в частині вимог, що стосуються ОСОБА_2 .

З врахуванням наведеного, судове рішення апеляційним судом переглядається лише в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 .

Обставини справи.

25 травня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 05/07/15БОМ, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 річних, з кінцевим терміном повернення до 22 травня 2012 року.

В забезпечення виконання усіх грошових зобов"язань позичальника за кредитним договором між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №05/07/15БОМ від 25 травня 2007 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року у справі №0417/2-3785/2011стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість у сумі 16 995,96 доларів США (що за курсом НБУ становить 135357,76 грн) за кредитним договором №05/07/15БОМ від 25 травня 2007 року.

Із змісту рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року вбачається, що заборгованість у сумі 16 995,96 доларів США складалась із : 8 285, 36 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 5 175, 94 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 696, 45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, 31, 37 доларів США та 807, 94 доларів США штрафи.

Із розрахунку заборгованості станом на 08.12.2016 року вбачається, що з моменту отримання кредиту до звернення з позовом у суд в 2011 році ОСОБА_2 повернула кредитні кошти у сумі 1 714, 64 доларів США (останній платіж на погашення кредиту внесений 30.07.2008 року).

Тобто, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року за позовом АТ КБ ПриватБанк з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 солідарно достроково стягнуто усю суму кредитних коштів (10 000 1714, 64 = 8 285, 36 доларів США), а також проценти за користування кредитним коштами в межах строку кредитування.

З правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 754/6496/16-ц, слідує, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені поговором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, висловленими у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).

ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись у 2011 році із позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про дострокове повернення кредиту, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Крім цього, передбачений умовами кредитного договору строк кредитування закінчився 22 травня 2012 року.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані норми законодавства та судову практику та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування.

За таких обставин, заочне рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2017 року слід скасувати в частині вирішення позовних вимог, предявлених до ОСОБА_1 , та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 4080,00 доларів США, нарахованих після закінчення строку кредитування.

Доводи АТ КБ ПриватБанк про те, що наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум, колегія суддів до уваги не бере, оскільки у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, позивач мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору.

Безпідставними є також посилання АТ КБ ПриватБанк у відзиві на апеляційну скаргу на положення ст. 625 ЦК України, оскільки звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив суд стягнути 4080,00 доларів США саме відсотків за користування кредитом, які нараховані за ставкою 15% річних, визначеною умовами Кредитного договору №05/07/15БОМ від 25 травня 2007 року, а не ст. 625 ЦК України.

Твердження АТ КБ ПриватБанк про наявність підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору з посиланням на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постановах від 26 січня 2021 року (справа №522/1528/15-ц), від 18 січня 2022 року (справа №910/17048), колегія суддів оцінює критично та зазначає, що правові позиції, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року (справа №522/1528/15-ц) стосуються припинення поруки, а тому відсутні підстави для застосування цих правових позицій у даній справі, так як в справі, що розглядається апеляційним судом, не ідеться про припинення поруки.

Щодо правових позицій, висловлених у пунктах 110-118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року (справа №910/17048), колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із змісту пунктів 111-112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року (справа №910/17048), Велика Палата Верховного Суду не відступила від правових висновків, зроблених у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).

Висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в інших пунктах, зокрема тих, на які у відзиві зсилається представник АТ КБ ПриватБанк щодо наявності підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, не підлягають до застосування у даній справі як нерелевантні.

Так, у справі справі №910/17048 судами встановлено, що сторони в умовах кредитного договору узгодили нарахування процентів щоденно, починаючи з дня надання кредитних коштів і аж до дня фактичного повернення кредиту.

У справі, яка розглядається, сторони кредитного договору таких умов не погоджували.

Як вбачається із змісту пунктів 1.3, 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 4.1.-4.4, 4.11, 4.12 кредитного договору №05/07/15 БОМ від 25.05.2007 року та додатку №1 до цього кредитного договору, які визначають порядок розрахунку та сплати відсотків за користування кредитним коштами, сторонами погоджено щомісячну сплату відсотків у період з 22.06.2007 року до 22.05.2012 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 .

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ЄРДПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1200,00 грн (одна тисяча двісті гривень), а також 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень та вісімдесят копійок) судового збору, сплаченого за подання заяви про перегляд заочного рішення у суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2023 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.