Номер провадження: 22-ц/813/3741/23
Справа № 523/9452/14-ц
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 08.09.2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №5668, за умовами якого позичальник ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 29 000 доларів США зі сплатою 11,5% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення 08 вересня 2013 року. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, цього ж дня між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу належного відповідачу автомобіля CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю. Проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28.01.2014 року утворилась заборгованість в сумі 49 430,15 доларів США, та 5 817 грн. 84 коп., у зв`язку з чим банк звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача вказаної суми.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року позовні вимоги банку задоволено повністю.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та заочне рішення районного суду від 24 листопада 2014 року змінено в частині визначення розміру пені, суми боргу.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У листопаді 2019 року банк звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, посилаючись на те, що у зв`язку з реалізацією заставного майна, сума заборгованості по кредитному договору відповідно до розрахунку від 11.11.2019 року становить 45 651,05 доларів США та 4500 гривень, з яких: заборгованість по сумі кредиту 25 442,58 доларів США; заборгованість за відсотками 10 411,49 доларів США; пеня за прострочений основний борг по кредиту та за прострочені відсотки 6 657,16 доларів США; розмір 3% річних по простроченому основному боргу 2 291,93 доларів США; розмір 3 % річних по прострочених відсотках 937,89 доларів США; заборгованість за комісією 4 500 гривень (т.1 а. с. 209-215).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року, яка станом на 11.11.2019 року складає 45 651,05 доларів США та 4500 гривень, а саме: заборгованість по сумі кредиту 25 442,58 доларів США; заборгованість за відсотками 10 411,49 доларів США; пеня за прострочений основний борг по кредиту та за прострочені відсотки 6 657,16 доларів США; розмір 3% річних по простроченому основному боргу 2 291,93 доларів США; розмір 3 % річних по прострочених відсотках 937,89 доларів США; заборгованість за комісією 4 500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 3 654 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 05.12.2023 року на 14-00 г. відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Добрянський В.Л. в судове засідання не з`явились.

Через електронну пошту від імені ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання, в якій ОСОБА_1 повідомив про те, що він хворіє, а його адвокат зайнятий у відрядженні.

Між тим підтверджуючих документів від адвоката Добрянського В.Л. про його перебування у відрядженні не надійшло, а про зайнятість адвоката апеляційний суд повідомив ОСОБА_1 скориставшись електронною адресою адвоката Добрянського В.Л., де відправником зазначений ОСОБА_2 , а сама заява не містить електронного підпису.

Присутня в судовому засіданні представник АТ «Ощадбанк» заперечувала проти відкладення розгляду справи посилаючись, що не можна приймати до уваги заяву подану з електронної адреси адвоката від імені клієнта без електронного підпису і без підтверджуючих документів про поважність причин не прибуття адвоката в судове засідання. Також представник звернула увагу на те, що справа розглядається в судах понад розумний строк.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин відсутності представника відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні 05.12.2023 року о 14-00 г. судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, і наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та його представника при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Також колегія суддів звертає увагу, що справа розглядається в судах з червня 2014 року.

За таких обставин, а також приймаючи до уваги відсутність станом на 14-00 г. 05.12.2023 року повітряної тривоги, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року, яка станом на 11.11.2019 року складає 45 651,05 доларів США та 4500 гривень, а саме: заборгованість по сумі кредиту 25 442,58 доларів США; заборгованість за відсотками 10 411,49 доларів США; пеня за прострочений основний борг по кредиту та за прострочені відсотки 6 657,16 доларів США; розмір 3% річних по простроченому основному боргу 2 291,93 доларів США; розмір 3 % річних по прострочених відсотках 937,89 доларів США; заборгованість за комісією 4 500 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вимоги є доведеними та обґрунтованими і відсутні підстави для застосування позовної давності до заявлених вимог у повному обсязі або частково.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 08.09.2006 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління уклало договір № 5668 з ОСОБА_1 на отримання кредиту на суму 29 000 доларів США строком до 08.09.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних. Відповідно до п. 3.3 умов кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту у розмірі 346 доларів США (останній щомісячний платіж перед закінченням строку договору 282 долара) та сплачувати нараховані банком проценти шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань за процентною ставкою 11,5 річних (т. 1 а. с. 4-6);

- на забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_1 , 08.09.2006 року укладено договір застави транспортного засобу автомобіля марки CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а. с. 7-9);

- 03.09.2013 року представник ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_2 звернувся до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління з заявою про добровільну передачу Банку одного комплекту ключів та двох сервісних книжок для реалізації транспортного засобу типу легковий седан, марки CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кольору чорного, шасі (кузов, рамка, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 , який є предметом застави АТ «Ощадбанк», для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року та для вирішення питання щодо списання залишку заборгованості за кредитом (т.1 а. с. 56);

- відповідно до розрахунку від 11.11.2019 року заборгованість за кредитним договором № 5668 від 08.09.20006 року складає 45 651, 05 доларів США та 4500 гривень, а саме: заборгованість по сумі кредиту 25 442, 58 доларів США; заборгованість за відсотками 10 411, 49 доларів США; пеня за прострочений основний борг по кредиту та за прострочені відсотки 6 657, 16 доларів США; розмір 3% річних по простроченому основному боргу 2 291, 93 доларів США; розмір 3 % річних по прострочених відсотках 937, 89 доларів США; заборгованість за комісією 4 500 гривень (т.1 а. с. 26-32);

- 31.07.2015 року до банку надійшли кошти від реалізації заставного майна - автомобіля CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 3949,84 доларів США, які було зараховано на погашення прострочених відсотків та враховано у розрахунку заборгованості від 11.11.2019 року.

Колегія суддів виходить з такого.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 1050 Цивільного кодексу України, при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 1052 та ст. 1054 Цивільного кодексу України, у разі невиконання позичальником зобов`язань, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Також, згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, передбачено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Встановивши, що в межах укладеного кредитного договору Банк видав, а боржник отримав кредит у розмірі еквівалентному 29 000 доларів США і що на час настання остаточного строку виконання зобов`язання за кредитним договором існує непогашена заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, неустойкою та іншими платежами, суд першої інстанції набув правильного висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості.

При цьому суд з посиланням на подану представником відповідача до Банку заяву про добровільну передачу Банку одного комплекту ключів та двох сервісних книжок для реалізації транспортного засобу типу легковий седан, марки CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кольору чорного, шасі (кузов, рамка, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 , який є предметом застави АТ «Ощадбанк», для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року та для вирішення питання щодо списання залишку заборгованості за кредитом, вважав, що строк позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача, позивачем не пропущений до всієї заявленої суми стягнення у повному обсязі і тому задовольнив заявлені вимоги повністю.

У постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 Верховний Суд України вказав, що проценти за кредитом і пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду. Цю постанову стали використовувати для того, щоб суди обчислювали позовну давність не з дня, коли кредитор дізнався чи мав дізнатися про порушення його права, а в зворотний бік від дня звернення до суду. Тому Велика Палата ВС вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові Верховного Суду України.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою.

Відповідно до п. п. 3.3.3. кредитного договору № 5668 від 08.09.2006 року на позичальника покладено зобов`язання здійснювати погашення Кредиту щомісячними рівними платежами в сумі 346 доларів США та останній місячний платіж в межах строку кредитування 282 долари США, а також щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання зобов`язань сплатити штрафні санкції на першу вимогу Банку.

Кредитний договір № 5668 від 08.09.2006 року по суті є споживчим, оскільки грошові кошти надані на придбання автомобілю CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кольору чорного, шасі (кузов, рамка, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 , який позичальником переданий у заставу АТ «Ощадбанк», для забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором.

Колегія суддів звертає увагу, що до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся вперше 27.06.2014 року - вже після спливу строку кредитування 08.09.2013 року.

Тобто звернення до суду з позовом відбулось в межах строку загальної позовної давності та спеціальної позовної давності по відношенню до остаточного строку виконання зобов`язання за кредитним договором 08.09.2013 року.

Оскільки умовами кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів деталізовані періодичними щомісячними платежами, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що подання до Банку 03.09.2013 року за 5 днів до спливу строку кредитування за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року представника відповідача ОСОБА_1 заяви про добровільну передачу Банку предмету застави - автомобілю CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 для подальшої реалізації з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року та для вирішення питання щодо списання залишку заборгованості за кредитом, є доказом переривання позовної давності.

До цього позовна давність за тілом кредиту була перервана шляхом здійснення відповідачем 07.10.2007 року оплати у розмірі 103,768 доларів США, а за процентами за користування кредитом у період з 25.12.2007 року до 01.01.2008 року здійсненням оплати у розмірі 700 доларів США (т. 1 а.с. 11; 14).

Враховуючи, що строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами становить 3 роки, заборгованість за тілом кредиту та за процентами розраховується за три роки, які передували перериванню строку давності 03.09.2013 року, тобто за період з 03.09.2010 року по 03.09.2013 року (36 місяців або 1096 днів).

Вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року (за тілом кредиту та за процентами), яка розрахована позивачем до 03.09.2010 року, задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості розрахованої після 03.09.2010 року, то колегія суддів виходить з такого.

Щомісячний платіж з повернення тіла кредиту передбачений у розмірі 346 доларів США щомісячно за виключенням останнього місяця перед закінченням строку кредитування,

Оскільки переривання строку позовної давності відбулося за 5 днів до спливу строку кредитування, то розрахунок заборгованості тіла кредиту, що підлягає стягненню охоплюється останніми трьома роками або 36 місяцями (1096 днями), що передували перериванню позовної даності, який майже співпадає зі спливом строку кредитування.

Тобто заборгованість за тілом кредиту розраховується наступним чином: 346 *35 місяців + 282*1 місяць = 12 392 долари США.

Заборгованість за процентами за користування кредитом розраховується з 03.09.2010 року до 08.09.2013 року в доларах США виходячи з процентної ставки 11,5% річних із суми заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з урахуванням позовної давності.

З сумарної заборгованості нараховується пеня за договірною ставкою 0,05 % в день з деталізацією наростаючого залишку заборгованості за тілом кредиту та процентами щомісячно протягом строку кредитування за останні 12 місяців, що передували перериванню позовної давності 03.09.2013 року:

Тіло кредиту проценти сумарна заборгованість договірна пеня

1. 346 3,32 349,32

2. 692 6,63 698,63

3. 1 038 9.94 1 047,94

4. 1 384 13,26 1 397,26

5. 1 730 16,58 1 746,58

6. 2 076 19,90 2 095,90

7. 2 422 23,21 2 445, 21

8. 2 768 26, 53 2 794. 53

9. 3 114 29,84 3 143,84

10. 3 460 33,15 2 493,15

11. 3 806 36.47 3 842,47

12. 4 152 39,79 4 191,79

13. 4 498 43,10 4 541,10

14. 4 844 46.42 4 890,42

15. 5 190 49.74 5 234.74

16. 5 536 53,05 5 589,05

17. 5 882 56,40 5 638, 40

18. 6 228 59, 68 5 687,68

19. 6 574 63,00 6 637

20. 6 920 66,32 6 986,32

21. 7 266 69,63 7 335,63

22. 7 612 72.05 7 687,05

23. 7 958 76,26 8 034,26

24. 8 304 79,58 8 383,58

25. 8 650 82,90 8 732,90 131

26. 8 996 86,21 9 082,21 140,77

27. 9 342 89,52 9 431,52 146, 19

28. 9 688 92,84 9 780,84 151, 60

29. 10 034 96,16 10 130,16 151,95

30. 10 380 99,48 10 479,48 162,43

31. 10 726 102,79 10 828,79 167,85

32. 11 072 106,10 11 178,10 167, 67

33. 11 418 109,43 11 527,43 178,65

34. 11 764 112,73 11 876,73 178,5

35. 12 110 116,05 12 226,05 183,39

36. 12 392 118,76 12 510,76 207,86

Всього: 12 392 2 207,72 1 967,51

Тобто, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 12 392 доларів США, процентів за користування кредитом 2 207,72 доларів США, сумарна пеня за прострочення заборгованості по тілу кредиту та процентами в межах строку позовної давності 1967,51 доларів США.

Крім того, уточнюючи позовні вимоги у листопаді 2019 року Банк просив стягнути в межах за 3 роки 3% річних за прострочення платежів за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 11.11.2016 року до 11.11.2019 року, тобто після спливу строку кредитування.

Так як апеляційним судом застосовано позовну давність до заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом і вирахувано, що заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту становить 12 392 доларів США та за процентами 2 207,72 доларів США, то відповідно з даних складових розраховується і 3% річних: 12 392*1096 днів*3%:365= 1 116,30 доларів США та відповідно 2 207,72*1096*3%:365=198,88 доларів США.

Що стосується вимог про стягнення комісії за супроводження кредиту у розмірі 4 500 грн., то колегія суддів вважає, що слід врахувати правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17.

Позиція описана у даній постанові говорить, що нікчемними є положення кредитних договорів в частині комісії, які були укладені у період з 13.01.2006 року по 10.06.2017 року.

Що ж стосується положень договорів з приводу комісії укладених до та після зазначеного терміну, то умови договорів про комісію є оспорюваними, тобто суд може їх не застосовувати виключно, якщо буде судове рішення про визнання їх недійсними.

Тому у випадку безпідставного нарахування та стягнення комісії за кредитними договорами укладеними до 13.01.2006 року та після 10.06.2017 року, то позичальник може в судовому порядку вимагати кредитора здійснити перерахунок заборгованості і така вимога буде вважатися, як така, яка забезпечує належний судовий захист інтересів позичальника.

До такого правового висновку з приводу нікчемності положень договорів про комісію прийшов Верховний Суд у постановах: від 29.12.2022 № 646/6944/16-ц; від 14.12.2022 № 308/4987/15-ц; від 05.12.2022 № 545/571/19; від 28.10.2022 № 755/5646/19; від 14.09.2022 № 1519/14075/2012; від 31.08.2022 № 727/11817/19; від 20.07.2022 № 343/557/15-ц; від 22.06.2022 № 759/14401/15-ц.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що кредитний договір № 5668 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління з ОСОБА_1 укладений 08.09.2006 року, положення даного договору в частині комісії за супроводження кредиту є нікчемними і тому відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення такої комісії.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позов підлягає залишенню без задоволення з посиланням на п. 6.6.2 Договору застави, що у разі набуття Заставодержателем права власності на предмет застави, зобов`язання, забезпечене заставою, вважається повністю виконаним оскільки районний суд вірно зазначив, що Банк звернув стягнення на предмет застави шляхом реалізації його через торги та після надходження коштів від реалізації автомобілю, уточнив позов зменшивши його на суму, за яку було реалізовано предмет застави - автомобіль CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Доказів про набуття Банком права власності на заставне майно і настання таким чином наслідків передбачених п. 6.6.2 договору застави, відповідачем не надано ані суду першої ані суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що автомобіль CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був затриманий та вилучений у відповідача у березні 2010 року і тому строк давності сплив повністю не можуть бути взятими до уваги через наявність умов кредитного договору про деталізацію платежів рівними частками щомісячно протягом всього строку кредитування, а також, що з представленого протоколу огляду та затримання транспорту від 13.03.2010 року не вбачається, що причиною затримання були дії кредитора в межах кредитного договору № № 5668 від 08.09.2006 року та договору застави від цієї ж дати укладеного на його забезпечення.

Крім того у матеріалах справи міститься акт опису та арешту майна від 20.05.2013 року автомобіля CHRYSLER SEBRING, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в межах виконавчого листа по цивільній справі № 2-3284/11, рішення по якій ухвалено 18.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованості за договором кредиту у розмірі 171 419 гривень 52 копійок. Предметом розгляду у цивільній справі № 2-3284/11 є заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" за Кредитним договором № 953-н від 16 жовтня 2006 року.

Фактично ініціатива звернення стягнення на предмет застави виходила від представника боржника, який звернувся до банку з відповідною заявою за 5 днів до спливу строку кредитування і чим скористався банк звернувши стягнення шляхом реалізації автомобіля на торгах і зарахування грошових коштів на погашення частини заборгованості.

Згідно з п.6.8. Договору застави, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про заставу», у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Докази, що банк набув право власності на предмет застави відсутні.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року у розмірі 17 882,41 доларів США в тому числі за кредитом 12 392 доларів США; за відсотками 2 207,72 доларів США; пеня за прострочений основний борг по кредиту та за прострочені відсотки 1 967,51 доларів США; розмір 3% річних по простроченому основному боргу 1 116,30 доларів США; розмір 3 % річних по прострочених відсотках 198,88 доларів США. В решті вимог слід відмовити з підстав викладених у цій постанові.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на неправильний розподіл судових витрат здійснений судом першої інстанції.

Так суд в порядку розподілу судових витрат стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам незважаючи на те, що відповідач є інвалідом 2-ї групи довічно і звільнений від сплати судового збору в силу Закону України «Про судовий збір».

Тому, скасовуючи рішення суду і ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позову у загальному розмірі 17 882,41 доларів США, колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат, враховуючи, що відповідач є інвалідом 2-ї групи довічно і виходячи з принципу пропорційності задоволених вимог - 36% від їх загального заявленого розміру, слід компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за рахунок держави судовий збір у розмірі 1315 грн.44 коп. (36% від сплачених 3 654 грн.) в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. В решті судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 5668 від 08.09.2006 року у розмірі 17 882,41 доларів США в тому числі заборгованість за кредитом 12 392 доларів США; заборгованість за відсотками 2 207,72 доларів США; пеня за прострочений основний борг по кредиту та за прострочені відсотки 1 967,51 доларів США; розмір 3% річних по простроченому основному боргу 1 116,30 доларів США; розмір 3 % річних по прострочених відсотках 198,88 доларів США.

В решті вимог відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 1315 грн. 44 коп. в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Решту судових витрат віднести за рахунок держави.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 14.12.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова