ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8793/23 Справа № 212/2569/23 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/2569/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 травня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про виключення з обліку по особовому рахунку боргу попереднього власника.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана ним 17 листопада 2022 року. Після набуття права власності на вказану квартиру позивач дізнався, що у квартирі наявна заборгованість по особовому рахунку за спожиті послуги, які надавались АТ «Криворізька теплоцентраль», яка виникла до 17 листопада 2022 року у попереднього власника, зокрема, борг перед відповідачем за виконавчим листом 47 570,12 грн, судовим збором 2 270,00 грн, з 3 відсотків річних - 3 462,04 грн, з індексу інфляції - 9285,38 грн, опалення по лічильнику 113,54 грн, з послуг з постачання теплової енергії 10 938,58 грн (враховуючи, що сума 10 398,62 грн була станом на 01 листопада 2022 року та 539,96 грн. було нараховано за 16 днів листопада 2022 року), який тепер виставлений до сплати позивачу, як новому власнику.

Позивач зауважував, що він не брав на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу спірної квартири, тому не несе відповідальності щодо сплати заборгованості за такі послуги відповідача, надані попередньому власнику, якими позивач фактично не користувався.

08 лютого 2023 року позивач звернувся із письмовою заявою на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль» про виключення з суми боргу попереднього власника по особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_1 , що виник до 17 листопада 2022 року, однак представниками відповідача його вимогу не було задоволено.

На підставі наведеного вище позивач просив суд зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити із сум заборгованості (з обліку по особовому рахунку) за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за виконавчим листом 47 570,12 грн, судовим збором 2 270 грн, з 3 відсотків річних 3 462,04 грн, з інфляційних втрат 9 285,38 грн, з опалення по лічильнику - 113,54 грн, з послуг постачання теплової енергії 10 938,58 грн, яка виникла до 17 листопада 2022 року та стягнути з відповідача понесенні ним судові витрати на оплату правничої допомоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити відносно ОСОБА_1 із обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 щодо належної йому квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попереднього власника такого житла, ОСОБА_2 , яка виникла до 17 листопада 2022 року, за постачання теплової енергії в сумі 10 938,58 грн, за судовий збір в сумі 2 270 грн, з 3% річних в сумі 3 462,04 грн, з інфляції в сумі 9 285,38 грн, за опалення по лічильнику в сумі 113,54 грн та за виконавчим листом в сумі 47 570,12 грн.

Стягнуто з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Стягнуто з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь держави судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Криворізька теплоцентраль» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що за квартирою позивача обліковується та закріплений особовий рахунок, який оформлюється на споживача і може бути переоформлений на іншого споживача. Однак, таке переоформлення саме по собі не є підставою для скасування (списання, вилучення, перенесення тощо) правильно нарахованої плати за надані послуги, а заборгованість, що обліковується на переоформленому особовому рахунку, підлягає погашенню (стягненню) у передбаченому чинним законодавством порядку та з належних осіб. При цьому, особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, а облік споживання теплової енергії по квартирі здійснюється наростаючим підсумком, незалежно від зміни власників. Отже, на думку скаржника, немає законних підстав для виключення з особового рахунку позивача суми заборгованості попередніх власників квартири, що виникла до купівлі-продажу квартири, а саме, до 17 листопада 2022 року. Той факт, що дана заборгованість обліковується за особовим рахунком обумовлений виключно особливостями системи і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку на підприємстві, які належать суто до компетенції підприємства. Зауважує на тому, що сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків. Крім того, посилається на те, що виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. До того ж, законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Також апелянт вважає, що при стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн не враховано критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру та фінансового положення обох сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку позивача, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, за договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був посвідчений нотаріально за реєстром № 1-1033, 17 листопада 2022 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 у власність квартиру на АДРЕСА_1 , умовами якого не було визначено відповідальність позивача з оплати заборгованості ОСОБА_2 , яка виникла до укладення цього договору.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру по АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 листопада 2022 року.

Згідно із заявою ОСОБА_1 убачається, що позивач, як новий власник, просив відповідача виключити борг попереднього власника з обліку по особового рахунку № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , на яку отримав відмову АТ «Криворізька теплоцентраль» від 20 лютого 2023 року.

На підставі інформації з сайту ТОВ «Нова-Ком» від 14 квітня 2023 року убачається, що по АДРЕСА_1 рахувався станом на 01 листопада 2022 року наступний борг перед АТ «Криворізька теплоцентраль»: за послуги з постачання теплової енергії - 10 398,62 грн, за судовий збір - 2 270 грн, з 3 відсотка річних - 3 462,04 грн, з інфляції - 9 285,38 грн, борг за опалення по лічильнику - 113,54 грн, борг за виконавчим листом - 47 570,12 грн, а також плата за абонентське обслуговування - 90,16 грн.

В той же час за відомостями з сайту ТОВ «Нова-Ком» від 14 квітня 2023 року вбачається, що по АДРЕСА_1 станом на 01 грудня 2022 року рахувався борг перед АТ «Криворізька теплоцентраль»: за послуги з постачання теплової енергії - 11 411,04 грн (враховуючи нарахування в сумі 1 012,42 грн за листопад 2022 року) та плата за абонентське обслуговування - 98,16 грн. (враховуючи нарахування в сумі 8 грн. за листопад 2022 року), а інший борг залишився без змін за такою адресою, а саме: за судовий збір - 2 270 грн, з 3% річних - 3462,04 грн, з інфляції - 9 285,38 грн. борг за опалення по лічильнику - 113,54 грн, борг за виконавчим листом 47 570,12 грн, що також підтверджується інформацією про стан особового рахунку по АДРЕСА_1 станом на 01 лютого 2023 року та на 01 квітня 2023 року.

Крім того судом установлено, що сума наданих послуг відповідачем з теплової енергії по АДРЕСА_1 за листопад 2022 року в сумі 1 012,42 грн відповідно стосується нарахувань на нового власника, тобто починаючи з 17 листопада 2022 року, в сумі саме 472,46 грн (1012,42 / 30 х 14 = 472,46), в той же час, коли в сумі 539,96 грн (1012,42 / 30 х 16 = 539,96) стосуються нарахувань співвідносно попереднього власника такої квартири.

Отже, станом на 17 листопада 2022 року, тобто до набуття права власності ОСОБА_1 на квартиру по АДРЕСА_1 , борг колишнього власника такого житла перед АТ «Криворізька теплоцентраль» саме за послуги з постачання теплової енергії складав 10 938,58 грн (10 398,62 + 539,96 = 10 938,58).

Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, позивач посилався на те, що у період нарахування відповідачем заборгованості за надані послуги, станом на 17 листопада 2022 року, він фактично не був споживачем таких послуг, оскільки не був власником квартири по АДРЕСА_1 . Позивач не є правонаступником попереднього власника квартири і тому вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати нараховані суми боргу за послуги, що були надані до виникнення у позивача права власності на зазначену вище квартиру й тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача виключити з її особистого рахунку чужу заборгованість.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не зазначено в свідоцтві про право власності. При цьому суд дійшов висновку про те, що виключення з обліку по особовому рахунку заборгованість попереднього власника квартири за період до 17 листопада 2022 року відповідає критеріям ефективного судового захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Договір купівлі-продажу від 17 листопада 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_1 не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати комунальних послуг попередніх власників вказаної квартири. На нього не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам, тобто до набуття позивачем у власність квартири.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20).

З урахуванням фактичних обставин даної справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що вимога ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_2 заборгованість попередніх власників квартири, є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем до 17 листлпада 2022 року.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20, від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка переглядається апеляційним судом, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54).

У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , адже АТ «Криворізька теплоцентраль» фактично не визнав і активно заперечував щодо задоволення позову про виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку ОСОБА_1 , а згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21.

Доводи апеляційної скарги по суті позовних вимог не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Не має правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Так, суд першої інстанції, визначаючи розмір правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, врахував вимоги статей 137, 141 ЦПК України, а також виходив з критерію реальності наданих адвокатських послуг, складності справи, фінансового стану обох сторін та обґрунтованості таких витрат. А тому апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: