Справа № 939/3189/23
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2023 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа Бородянський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через представника адвоката Горбаченко М.О., звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що за договором купівлі-продажу від 16 листопада 1999 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності від 30 вересня 1996 року ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності частина квартири АДРЕСА_2 .

При зверненні до приватного нотаріуса з метою відчуження своєї частини квартири АДРЕСА_2 йому стало відомо, що на підставі постанови Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області від 15 березня 2006 року № 06/503 зареєстровано 18 березня 2006 року за № 2983875 реєстратором Бородянської районної державної нотаріальної контори обтяження за № 2983875 у вигляді арешту на все майно, власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Також в рамках виконавчого провадження, на підставі вироку Бородянського районного суду Київської області від 22 вересня 2006 року, яким з позивача на користь ОСОБА_3 стягнуто на відшкодування моральної шкоди 8000 грн, державним виконавцем було винесено постанову серії АА № 340874 від 4 вересня 2008 року про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. На підставі цієї постанови внесено запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 7908433, зареєстрований 13 вересня 2008 року Бородянською державною нотаріальною конторою. Згідно Єдиного реєстру боржників позивач у вказаному реєстрі не значиться.

З огляду на викладене, позивач просив скасувати арешти нерухомого майна, внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладені постановами Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області від 15 березня 2006 року та ВДВС Бородянського РУЮ від 4 вересня 2008 року.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження по справі, виходячи з таких підстав.

З доданих до позовної заяви документів вбачається, що постановою слідчого СВ Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області від 27 жовтня 2005 року було накладено арешт на все належне ОСОБА_1 нерухоме майно в межах кримінального провадження № 06-0193.

В подальшому, після отримання вказаної постанови разом із супровідним листом за вих № 06/503 від 15 березня 2006 року Бородянською районною державною нотаріальною конторою 18 березня 2006 року було зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2983875.

Вироком Бородянського районного суду Київської області від 22 вересня 2006 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 15% із суми заробітку в дохід держави. Цивільний позов задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У подальшому, в рамках виконавчого провадження, відкритого на виконання вказаного вироку, державним виконавцем було винесено постанову серії АА № 340874 від 4 вересня 2008 року про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. На підставі цієї постанови внесено запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 7908433, зареєстрований 13 вересня 2008 року Бородянською державною нотаріальною конторою.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку ст. 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку ст. 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з частиною першою статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Згідно статті 409 КПК України 1960 року, питання про різного роду сумніви та протиріччя, які виникли при виконання вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня

2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

Отже, у правовому висновку, на який посилається позивач, Велика палата не розглядала питання щодо скасування арешту майна саме засудженого, у разі постановлення щодо нього вироку, а висловилася щодо порядку розгляду клопотання про зняття арешту майна накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, а також у випадку коли із заявою зверталася особа, яка не була учасником кримінального провадження.

Однак, у цій справі встановлено, що вироком Бородянського районного суду Київської області від 22 вересня 2006 року ОСОБА_1 (позивача у справі) було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 128 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 15% із суми заробітку в дохід держави. Цивільний позов задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Як зазначено вище, у порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Згідно статті 409 КПК України 1960 року, питання про різного роду сумніви та протиріччя, які виникли при виконання вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок по цій справі.

Отже, питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено обвинувальний вирок.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20 (провадження № 61-9289св21), постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 272/469/21 (провадження № 61-14219св21).

Таким чином, питання щодо арешту який накладався в межах кримінального провадження мають вирішуватися саме в межах такого провадження. Законність накладення арешту в рамках кримінальної справи (провадження), або наявність чи відсутність підстав для зняття такого арешту, не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства.

Суд при розгляді цивільної справи не може приймати з цього приводу рішення по суті питання (навіть й про відмову у задоволенні позову), оскільки таке рішення передбачає оцінку питань поза межами компетенції суду в рамках цивільного судочинства.

Оскільки арешт на нерухоме майно позивача ОСОБА_1 був накладений в межах кримінального провадження, та беручи до уваги те, що судом щодо позивача ухвалено обвинувальний вирок, питання про зняття арешту з майна має вирішуватись в порядку, передбаченому КПК України, який діяв на час розгляду кримінального провадження.

На підставі п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, вважаю, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа Бородянський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами направити позивачу.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 21 грудня 2023 року.

СуддяМ. Герасименко