Справа № 473/368/22
Провадження № 2/486/104/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 січня 2023 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2022 року на адресу суду Южноукраїнського міського суду Миколаївської області із Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 25 червня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018 року розірвано. Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 серпня 2017 року із ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника. Аліментні зобов`язання відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 01 лютого 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 48301,87 грн. 12 лютого 2021 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюб, та нею змінено прізвище на « ОСОБА_4 ». Шлюбні відносини з відповідачем були припинені з липня 2016 року. Відповідач жодним чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не займається його підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Син вважає її чоловіка ОСОБА_6 своїм батьком, який хоче усиновити її сина.

Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року залучено до участі у розгляді справи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що відповідач востаннє бачив дитину, коли дитині було два роки, ніколи дитиною не займався. На її прохання відвезти дитину на коштовні заняття із реабілітологом відмовлявся. Дитина взагалі його не знає. У 2020-2021 році навчався у КУ «Вознесенський центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю», а зараз проживає та навчається вдома. Дитина перебуває на обліку у психіатра у Миколаєві та Києві. Там проводились лікування безкоштовно, а вони намагалися лікувати дитину в Одеському психіатричному диспансері, але їм повідомили, що без письмової згоди батька лікувати дитину вони не зможуть, а відповідача, щоб той надав згоду, вона знайти тривалий час не може. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Третя особа Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву із проханням розглядати справу без участі Органу опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації.

Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву із проханням розглядати справу без участі його представника.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу.

Заслухавши позивача, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження /а.с. 14/, актовий запис № 7 складений 15 лютого 2017 року Вознесенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано /а.с. 15/.

Судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 серпня 2017 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 липня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття /а.с. 16/.

Постановою державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 26 вересня 2017 року відкрите виконавче провадження № 54778553 із виконання зазначеного судового наказу /а.с. 17/.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів /а.с. 18/ станом на 01 лютого 2022 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за аліментами у розмірі 48301,87 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів /а.с. 129, 130/ на виконанні Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаїваської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження № 64810748 з виконання виконавчого листа у справі № 473/3859/20, виданого 01 березня 2021 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 01 листопада 2020 року в розмірі 44407,60 грн. Станом на 04 січня 2023 року борг не погашено. Заборгованість по аліментам станом на 01 січня 2023 року заборгованість по аліментам складає 83131,38 грн.

Згідно характеристики ОСОБА_9 від 27 січня 2022 року дитина відвідує Комунальну установу «Вознесенський центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю» з жовтня 2020 року. Дуже сильна емоційна близькість з матір`ю, а ось рідного батька ОСОБА_3 вони ні разу не бачили і не знають. За весь період перебування дитини ві центрі він ніколи не цікавився хлопчиком, не навідував його.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 25 березня 2021 року, 16 травня 2021 року та 26 січня 2022 року /а.с. 20.21,22/ ОСОБА_10 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстрований і малолітній ОСОБА_11 .

12 лютого 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб у Вознесенському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Прізвища чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 » та ОСОБА_8

Згідно довідки КНП «Олександрівський центр первинної медико-санітарної допомоги» /а.с. 128/ ОСОБА_7 є дитиною-інвалідом та потребує відвідування реабілітаційного центру, виконання рекомендації кардіолога та психіатра.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Згідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховному Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Суд враховує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, і разом з тим зауважує, що обов`язково при вирішення справ, пов`язаних із забезпеченням інтересів дітей, слід враховувати норми Конвенції про права дитини, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, і такої, що є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей,незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності врахування в першу чергу інтересів дітей, а також на визначенні, чи є у діях батьків умисел. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанови Верховного Суду у справах №288/201/19, №454/1619/18, №199/5032/16-ц та інші).

Згідно постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного,соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до вимог статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області /а.с. 36-37/ недоцільно позбавляти громадянина ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У висновку органу опіки та піклування вказано, що ОСОБА_2 на даний час погашає заборгованість по аліментам. Разом із тим, згідно наданої позивачем довідки наявна заборгованість по аліментам, яка не зменшується під час перебування цивільної справи на розгляді у суді, відповідач не вживає заходів щодо погашення заборгованості. Також при виклику відповідача в судові засідання за двома адресами, по одній із адрес відповідач або член його сім`ї отримує судові повістки, при цьому до суду не з`являється, причини неявки не повідомляє, відзив не подає. Таку процесуальну поведінку відповідача, а також невжиття заходів щодо зменшення заборгованості по аліментам, суд розцінює як самоусунення від участі у житті дитини та небажання піклуватись про дитину-інваліда, який потребує особливої уваги внаслідок стану здоров`я та особливого лікування.

Оцінюючи докази у сукупності, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини, яка є вразливою та потребує батьківської турботи, а також особливого виду лікувань, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 265, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_2 позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне найменування третьої особи: Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області, пл. Центральна, 1, м. Вознесенськ, Миколаївської області, 56501, .

Повне найменування органу опіки та піклування: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, вул. Генерала Подзігуна, 208, смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, 56530, .

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г. А. Далматова