Справа № 946/8978/23
Провадження № 2/946/3573/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 грудня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Богдан А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви

1.1. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього 3% річних у розмірі 152 гривні 21 копійка та інфляційні втрати у розмірі 996 гривень 38 копійок за прострочення виконання зобов`язання.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2020 року позивачем через сайт замовлена запасна частина до автомобіля, а саме: кришка клапанів/колектор впускний Volvo 31330239 на суму 4 096,00 гривень. Після узгодження деталей замовлення, 05.08.2020 року за наданими позивачу банківськими реквізитами сплачено передоплату у розмірі 2 058 гривень 29 копійок. По факту прибуття відправлення проведено огляд товару та позивачем прийнято рішення про відмову від отримання неякісного товару. 09.09.2020 року на адресу ОСОБА_2 направлена претензія, в якій позивач просив повернути передоплату у розмірі 2 058 гривень 29 копійок у семиденний строк з дня отримання претензії, яку відповідач отримав 23.09.2020 року. Тобто, у ОСОБА_2 виникло грошове зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 2 058 гривень 29 копійок, яке мало бути виконано не пізніше 30.09.2020 року, проте у визначений ч.2 ст.530 ЦК України строк обов`язок з повернення грошових коштів виконаний не був. З метою захисту порушених прав, позивач звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовом про стягнення коштів та моральної шкоди. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2021 року у справі №946/6470/20 встановлено факт наявності у ОСОБА_2 зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 2 058 гривень 29 копійок та стягнуто на користь позивача вказані грошові кошти, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено в задоволенні. Постановою Одеського апеляційного суду від 08.08.2022 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та прийнято нову постанову, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 800 гривень. Таким чином, на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 08.08.2022 року у справі №946/6470/20 у ОСОБА_2 виникло грошового зобов`язання із відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 гривень, яке мало бути виконано не пізніше 09.08.2022 року. 13.01.2023 року на розрахунковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 800 гривень. Отже, стосовно виконання грошового зобов`язання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 гривень допущено прострочення, яке тривало з 10.08.2022 року до 13.01.2023 року. Також, 17.01.2023 року на розрахунковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 2 058 гривень 29 копійок. Тобто, стосовно виконання грошового зобов`язання з повернення суми передоплати у розмірі 2 058 гривень 29 копійок допущено прострочення, яке тривало з 01.10.2020 року до 17.01.2023 року. В даному випадку, моментом з якого ОСОБА_2 користувався чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання є: з 10.08.2022 року до 13.01.2023 року стосовно суми у розмірі 800 гривень; з 01.10.2020 року до 17.01.2023 року стосовно суми у розмірі 2 058 гривень 29 копійок. Отже, за час прострочення виконання вказаних грошових зобов`язань були нараховані 3% річних та інфляційні втрати, які підлягають сплаті ОСОБА_2 на користь позивача відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України.

ІІ. Процедура та позиція учасників

2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16.11.2023 року, справа №946/8978/23 передана на розгляд судді Бальжик О.І.

2.2. Ухвалою судді Бальжик О.І. від 20.11.2023 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

2.3. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, звернувшись із заявами про підтримання та визнання позову, відповідно, та розгляд справи за їх відсутності.

Також, згідно поданої заяви позивач просив врахувати, що 22.12.2023 року на його розрахунковий рахунок від ОСОБА_2 надійшли грошові кошти у розмірі 1 148 гривень 59 копійок. Просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень.

Відповідно до поданої відповідачем заяви, він здійснив сплату заявлених у позові коштів за реквізитами позивача. Стягнення витрат на правову допомогу, на його думку, є неправильним та несправедливим. Звернув увагу, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вважав, що витрати в сумі 15 000 гривень є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. Підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не складною, відноситься до малозначних, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Справа про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є максимально простою й не потребує спеціальних знань, розрахунки виконані за допомогою калькулятора онлайн. Не вбачається, що в позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги.

2.4. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІІІ. Оцінка та висновки суду

3.1. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

3.2. Частина перша статті 16 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

3.3. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3.4. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18)).

3.5. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц)).

3.6. Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22)).

3.7. Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) особою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

3.8. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення саме грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

3.9. Захист порушених прав та інтересів здійснюється судом за вимогою особи, що вважає своє право порушеним. Захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 (провадження № 14-158цс20)).

3.10. Отже, наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

3.11. Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження №12-189гс19)).

3.12. У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі 2 058 гривень 29 копійок. У відшкодуванні моральної шкоди відмовлено (а.с.12-14).

3.13. Постановою Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 800 гривень (а.с.15-22).

3.14. Як вбачається із платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк», 22 грудня 2023 року ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 148 гривень 59 копійок.

3.15. Обставина відшкодування відповідачем суми 3% річних та інфляційних втрат у добровільному порядку позивачем визнана та не підлягає додатковому доказуванню відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України.

3.16. У постанові від 13.05.2020 року у справі № 686/20582/19-ц КЦС ВС зауважив, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то справа вирішується залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування.

3.17. Приймаючи до уваги, що відповідач задовольнив позовні вимоги в частині відшкодування суми 3% річних та інфляційних втрат після пред`явлення позову та на час розгляду справи предмет спору припинив своє існування, однак позивач позов в цій частині підтримав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

3.18. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, суд у відповідності до статті 141 ЦПК України не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 11-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, залишити без задоволення.

2. Копії рішення надіслати для відома сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25.12.2023 року.

Суддя: О.І.Бальжик