Ухвала

Іменем України

10 січня 2023 року

м. Київ

справа № 354/1480/21

провадження № 61-13134ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Литвиненко І. В.(суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діє адвокат Зімін Максим Вікторович, на постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ-С-ТЕЙТ» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ-С-ТЕЙТ»

(далі - ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ») про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, була відчужена відповідачем ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» на користь

ОСОБА_2 . Такі дії відповідача мали місце у період між підготовкою та поданням ОСОБА_1 позовної заяви. Стороною відповідача було вжито заходів, спрямованих на відчуження спірного майна на користь третіх осіб і такі заходи можуть вживатися і в подальшому новим власником майна.

Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі тягне за собою реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ОСОБА_1 просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер :22:002:0022) , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, село Поляниця.

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області своєю ухвалою

від 24 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнив частково.

Наклав арешт на земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер :22:002:0022), з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, село Поляниця та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , в частині заборони на розпорядження та відчуження даної земельної ділянки до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти вимог заяви відмовив.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно виник та існує спір щодо права власності на спірну земельну ділянку, яка, за твердженням позивача, вибула з його володіння поза його волею, така земельна ділянка була вже тричі відчужена та наявне обґрунтоване припущення позивача, що новим власником даного майна можуть вчинятися дії, спрямовані на подальше відчуження даної ділянки на користь третіх осіб. Отже, заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, передбачений нормами чинного законодавства, є доцільним в рамках даної справи та співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у разі відчуження відповідачем вказаного майна на користь третіх осіб.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Івано-Франківський апеляційний суд своєю постановою від 14 листопада

2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з часу звернення позивача з цим позовом до суду минув тривалий час і ОСОБА_2 , який перебуває на службі у Збройних силах України, не відчужив спірну земельну ділянку та не вживав заходів до таких дій. Отже, безпідставне застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту на спірне нерухоме майно може спричинити порушення прав та законних інтересів іншої особи, яка не була учасником процесу, і не гарантуватиме виконання можливого рішення суду.

У касаційній скарзі, поданій 22 грудня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зімін М. В., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі

№ 908/2382/21.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зімін М. В., порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року отриманий 21 листопада 2022 року засобами електронного зв`язку, що підтверджується копією скриншоту з електронної пошти представника заявника. Також представник заявника посилається на те, що в рамках повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, країна-агресор здійснює масовані ракетні обстріли критичної (енергетичної) інфраструктури, зокрема міста Києва, де представник заявника здійснює адвокатську діяльність, внаслідок чого, електропостачання адреси його робочого місця ( вулиця Рибальська, 2 у місті Києві ) здійснюється з перебоями.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій

статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що у касаційному порядку можуть окрім інших переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто, як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суди встановили, що предметом спору між сторонами є земельна ділянка площею 0,2500 га (кадастровий номер :22:002:0022), з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, село Поляниця, яка була набута позивачем у власність на підставі договору дарування

від 14 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В. І. за реєстром № 3705.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 січня

2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. за реєстром № 25, дана ділянка була відчужена ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 11 жовтня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Михайленком В. П. за реєстром № 291, на користь ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу із Державного земельного кадастру від 07 жовтня

2021 року, з 04 липня 2017 року право власності на вказану ділянку зареєстроване за відповідачем ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ», статутний капітал якого відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ»

від 03 липня 2017 року сформовано шляхом передачі його учасником ОСОБА_5 належного йому нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,2500 га (з кадастровим номером :22:002:0022),

з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, село Поляниця.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру від 18 серпня 2022 року, спірна ділянка 30 жовтня 2021 року набута у власність ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, посилався на те, що з моменту набуття у власність спірної земельної ділянки ним не вчинялись будь-які дії, спрямовані на її відчуження, в тому числі шляхом видачі довіреності від імені позивача на представництво його інтересів ОСОБА_3 з питань розпорядження спірною ділянкою, з урахуванням чого, до суду направлено клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельної ділянки площею 0,2500 га (з кадастровим номером :22:002:0022), з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, село Поляниця, позивач вказував, що спірна земельна ділянка вибула з його володіння поза його волею.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права

(стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Скасовуючи ухвалу суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, апеляційний суд виходив з того, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, існує необхідність дотримання прав та законних інтересів осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, у даному випадку права ОСОБА_2 як власника об`єкта нерухомого майна, на який накладається арешт. Зокрема, помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Таким чином, забезпечення позову у цій справі без залучення співвідповідачем власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого вживаються заходи забезпечення позову, є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду,

За таких обставин безпідставне застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на спірне нерухоме майно може спричинити порушення прав та законних інтересів іншої особи, яка не була учасником процесу, і не гарантуватиме виконання можливого рішення суду.

За наведених обставин, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду

від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

У постанові від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що між сторонами існує спір щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками за відсутності укладених договорів оренди в розмірі

7 632 238,82 грн, а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача, присудженої до стягнення суми заборгованості.Також суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, прокурором доведено, що статутний капітал відповідача складає лише 3 000 000 грн, що менше заявлених до відповідача позовних вимог, а також перебування частини майна відповідача під обтяженням на суму 72 203 000 грн, тобто наявність обставин, що в підсумковому висновку може свідчити про існування сумнівів щодо можливості виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідача 7 632 238,82 грн орендної плати.

Предметом спору у справі № 908/2382/21 є стягнення орендної плати в розмірі 7 632 238,82 грн, накладення арешту на грошові кошти відповідача у такому розмірі здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, щодо якого, станом на день звернення з заявою про забезпечення позову, відсутні були обтяження, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Отже, обраний судами попередніх інстанцій вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону небудь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що апеляційний суд у справі, яка переглядається, не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у наведеній як приклад постанові касаційного суду, оскільки висновки в указаній справі не є суперечливими. Суди виходили з конкретних обставин окремо взятої справи.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зімін Максим Вікторович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зімін Максим Вікторович, строк на касаційне оскарження постанови

Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зімін Максим Вікторович, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ-С-ТЕЙТ» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров