Справа № 309/1140/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Чічкало М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Державного підприємства «Хустське лісове дослідне господарство» на рішення Хустського районного суду від 20 вересня 2021 року (у складі судді Кеміня В.Д.) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» і Державного підприємства «Хустське лісове дослідне господарство», про стягнення моральної і матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з цим позовом у травні 2020 р.

Просили:

-Одноразово стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-стягнути солідарно з державного підприємства «Хустське лісове дослідницьке господарство» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 162 144 грн. у відшкодування матеріальної шкоди;

-стягнути солідарно з державного підприємства «Хустське лісове дослідницьке господарство» на користь ОСОБА_1 162 144 грн. у відшкодування матеріальної шкоди;

-стягнути з приватного акціонерного товариства «СК «Український Страховий Стандарт» на користь ОСОБА_1 155 324 грн. у відшкодування матеріальної і моральної шкоди за настання страхового випадку відповідно до Полісу NAM - 0234165 від 01.07.2017 р.;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-стягнути з ДП «Хустське лісове дослідницьке господарство» на користь ОСОБА_2 70 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-стягнути з ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» на користь ОСОБА_2 70 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог указали, що внаслідок ДТП, яка сталася 11.05.2018 р. у м. Хуст позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а її малолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер дорогою до Хустської районної лікарні. Під час указаної ДТП ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Урал», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ДП «Хустське лісове дослідне господарство», і перебував у трудових відносинах із цим підприємством, працюючи водієм указаного транспортного засобу.

У свою чергу, «ДП «Хустське лісове дослідницьке господарство» мало укладену угоду добровільного страхування із страховою компанією ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» для страхового відшкодування після настання страхового випадку та виплати грошової премії стороні, якій спричинено матеріальні та моральні збитки від настання страхового випадку, який настав стосовно позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2

16 серпня 2018 р. за результатами розгляду кримінального провадження № 0000606 у справі № 309/1859/18, провадження № 1-кп/309/393/18, відносно ОСОБА_3 проголошено вирок, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Під час розгляду кримінального провадження № 0000606 позивачів було визнано потерпілими у справі. Після завершення розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_3 їм не відшкодовано моральну та шкоду, завдану загибеллю дитини, за винятком часткової виплати відповідачем - ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» позивачу ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 44 676 грн. страхового відшкодування після настання страхового випадку, та виплати грошової премії як стороні відповідно до Полісу № AM - 0234165 від 01/07/2017 р., із посиланням на Акт № 9172 від 19.03.2019 р.

Рішенням Хустського районного суду від 20 вересня 2021 р. позов задоволено частково:

-Стягнуто з ДП «Хустське лісове дослідне господарство» на користь ОСОБА_1 60000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-Стягнуто з ДП «Хустське лісове дослідне господарство» на користь ОСОБА_2 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 95 324 грн. у відшкодування моральної шкоди та 33 741 грн. у відшкодування витрат понесених на поховання;

-У задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

-Стягнуто з ДП «Хустське лісове дослідне господарство» на користь держави судовий збір у розмірі 2102 грн.;

-Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь держави судовий збір у розмір 2102 грн. за вирішення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, та судовий збір у розмірі 840.80 грн. за вирішення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (надалі - Товариство) просить скасувати це рішення у частині стягнення із Товариства на користь ОСОБА_1 суми 95 324 грн. у відшкодування моральної шкоди та 33 741 грн. у відшкодування витрат, понесених на поховання, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог. Прийняти по справі нове рішення, яким стягнути з Товариства на користь ОСОБА_1 15 041 грн. у відшкодування витрат, пов`язаних із похованням. Решту рішення залишити без змін.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-у затвердженні страхового відшкодування належить виходити не з розрахунку встановленої страхової суми/ліміту, а від документальних джерел і норм законодавства, якими обґрунтовано розмір завданої шкоди;

-із Товариства на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути витрати на поховання у сумі 15 041 грн., що включає у себе 12 150 грн. - придбання надгробного пам`ятника, та 2 891 грн. - витрат за надання ритуальних послуг. Стягнення судом першої інстанції із Товариства 18 700 грн. поминального обіду є неправомірним;

-при стягненні з Товариства на користь ОСОБА_1 95 000 грн. у відшкодування моральної шкоди залишено поза увагою, що за забов`язаннями за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Законом унормовано обов`язок страховика, який містить імперативний характер, а саме - в порядку установленого розрахунку, залежно від шкоди, завданої здоров`ю, або внаслідок загибелі потерпілого, відшкодувати шкоду. Товариство, сплачуючи на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 44 676 грн., виходило з положень ч.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилаються на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не об`єктивно досліджено матеріали справи та не надано правового обґрунтування понесеної потерпілими моральної та матеріальної шкоди. Натомість, позивачами належними та допустимими доказами доведено розмір завданої їм моральної і матеріальної шкоди.

ДП «Хустське лісове дослідне господарство» (надалі - Підприємство) просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині стягнення із Підприємства на користь ОСОБА_1 60 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням. Стягуючи з Підприємства на користь ОСОБА_1 60 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 - 25 000 грн., у відшкодування моральної шкоди, суд не обґрунтував ці суми як розмір перевищення страхової виплати;

-як видно з матеріалів справи, у страхової компанії виник обов`язок із відшкодування шкоди, він не перевищує ліміт відповідальності страховика, а отже, не міг бути стягнутий із власника транспортного засобу, тобто Підприємства;

-наявність вироку Хустського районного суду від 16.08.2018 р. не свідчить, що в спірних правовідносинах ОСОБА_2 по відношенню до Підприємства є потерпілою стороною.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Товариство просить залишити її без задоволення. Узагальнені заперечення зводяться до безпідставності доводів апеляційної скарги та неправильного розуміння указаними особами норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Від інших учасників справи відзивів на апеляційні скарги не подано.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується судовими повістками про виклик (т.2, а.с.108), довідкою про доставку електронного листа. Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх представник - адвокат Білас Л.В., подавали до апеляційного суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (т.2, а.с.99).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зміни оскарженого рішення із таких мотивів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, дійшов наступних висновків:

-у силу вимог ст. 1172 ЦК України відповідальність з відшкодування шкоди належить покласти на ДП «Хустське лісове дослідне господарство» як юридичну особу, оскільки шкода була завдана з вини його працівника ОСОБА_3 під час виконання ним трудових обов`язків, а відтак у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 належить відмовити;

-суд вважає частково обґрунтованими позовні вимоги позивачів про відшкодування їм моральної шкоди, пов`язаної з ДТП, внаслідок якої позивачі перенесли моральні переживання і страждання від втрати малолітньої дитини, були вимушені докладати зусиль на подолання змін у життєвих стосунках. Окрім цього, позивач ОСОБА_1 перенесла фізичний біль, отримала тілесні ушкодження, що також змусило її докладати додаткових вимушених зусиль на подолання змін у життєвих стосунках через необхідність лікування, яке стало наслідком указаної пригоди, при цьому, вказуючи розмір спричиненої моральної шкоди, позивачами не обґрунтовано, з яких міркувань вони виходили при визначенні її розміру;

-однією із позовних вимог ОСОБА_1 є вимога про солідарне стягнення із ОСОБА_3 і ДП «Хустське лісове дослідне господарство» матеріальної шкоди, завданої злочином, у розмірі 479 612 грн., при цьому, позивач визначила розмір стягнення матеріальної шкоди з указаних відповідачів у розмірі по 162 144 грн. із кожного. Обґрунтовуючи саме таку суму відшкодування, позивач посилається на тимчасову втрату працездатності протягом 24 місяців, а саме: з початку настання ДТП - з 11 травня 2018 р. (дня страхового випадку, настання смерті людини, спричинення тілесних ушкоджень) до 25 травня 2020 р. (дата звернення до суду із зазначеним позовом), однак на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги про тривалу втрату працездатності надано лише довідку з травмпункту Хустської районної лікарні від 11.05.2018 р. Відповідно до запису лікаря, ОСОБА_1 від госпіталізації у лікувальному закладі відмовилася, відтак підстав задовольняти такі вимоги немає;

-вимогу ОСОБА_1 про стягнення на її користь грошової суми за шкоду, завдану життю, із ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» належить задовольнити з урахуванням суми задоволених вимог позивача про стягнення із ДП «Хустське лісове дослідне господарство» моральної шкоди, в межах ліміту відшкодування потерпілій за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, встановленого Полісом № AM-0234165 від 27 червня 2017 р., та з урахуванням уже виплаченої суми 44 676 грн. за шкоду, завдану життю;

-є недоведеною вимога ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» шкоди завданої її здоров`ю, що потягло за собою тимчасову втрату працездатності внаслідок настання страхового випадку - ДТП 11.05.2018 р.;

-суд визнав доведеними вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» 33741 грн. витрат, понесених на поховання дитини;

-суд вважає необґрунтованими та недоведеними вимоги ОСОБА_2 в частини стягнення моральної шкоди в розмірі 70000 грн. із відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», оскільки під час врегулювання страхового відшкодування внаслідок ДТП від 11.05.2018 р. ОСОБА_2 , як потерпіла особа, не заявляла до страховика про наявні у неї права нарівні з матір`ю загиблої дитини - ОСОБА_1 , претендувати на частку у відшкодуванні за шкоду заподіяну життю її онука. При цьому мати дитини ОСОБА_1 також не заявляла про які-небудь обставини щодо розподілу обов`язків із ОСОБА_2 , пов`язаних із опікунством над малолітнім - ОСОБА_1 .

При цьому, суд установив наступні факти й обставини.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 16.08.2018 р. ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами протягом одного року. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнений із встановленням іспитового строку на один рік, з покладеними на нього обов`язками на підставі ст. 76 КК України. Указаний вирок суду набрав законної сили 17.09.2018 р.

При судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_3 потерпілими у справі згідно з вироком суду були визнані позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак під час розгляду кримінального провадження ними позов не заявлявся.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_3 , 11.05.2018 р., керуючи транспортним засобом марки «Урал», державні номерні знаки « НОМЕР_1 », власником якого є ДП «Хустське лісове дослідне господарство», вчинив ДТП, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а її малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких дорогою до Хустської районної лікарні помер.

Як ствердили позивачі, внаслідок ДТП, у вчинені якої вина ОСОБА_3 є доведеною, їм заподіяно моральну шкоду, розмір якої вони визначили, виходячи з перенесених моральних і фізичних страждань через загибель малолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був єдиним сином для позивачки ОСОБА_1 та єдиним онуком для позивачки ОСОБА_2 , що стало непоправною, незрівнянною утратою для їхньої родини, так як вони проживають спільно однією сім`єю. Окрім цього, позивачка ОСОБА_1 заявила про завдану моральну шкоду, яку отримала внаслідок заподіяних їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості під час ДТП з вини відповідача ОСОБА_3 , що потягло за собою перенесений фізичний біль, порушення життєвого укладу сім`ї.

На момент учинення злочину ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП «Хустське лісове дослідне господарство», працюючи водієм автомобіля марки «Урал», державні номерні знаки « НОМЕР_1 », та виконував свої трудові обов`язки під час ДТП. Відповідальність ОСОБА_3 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між власником транспортного засобу - ДП «Хустське лісове дослідне господарство», та ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», що підтверджено полісом № АК/6205381 від 27.06.2017 р. про обов`язкове страхування цивільно-страхової відповідальності, згідно з яким при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. - за шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до виписки з платежу відділення № 284/06 АБ «Укргазбанк» м. Хуст від 02.12.2019 р. ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» частково провело виплату потерпілій ОСОБА_1 в розмірі 44 676 гривень моральної шкоди страхового відшкодування після настання страхового випадку, а саме - загибеллю її малолітнього сина ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції першої інстанції у зв`язку з їх невідповідністю обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У справі не оспорюється сам факт ДТП, вина водія ОСОБА_3 , внаслідок чого позивач ОСОБА_1 зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а її малолітній син ОСОБА_1 - тяжких тілесних ушкоджень, від яких помер, перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із ДП «Хустське лісове дослідне господарство» (роботодавець), наявність між указаним підприємством як страхувальником і ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» як страховиком полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (вантажного автомобіля марки «Урал», д.н.з. НОМЕР_1 ), статус позивачів як потерпілих у кримінальній справі № 309/1859/18 та факт виплати страховиком потерпілій ОСОБА_1 суми морального відшкодування в розмірі 44 676 грн.

Решта обставин сторонами оспорються.

Правовий аналіз доводів апеляційної скарги ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» дає підстави для висновку про їх обґрунтованість у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому обов`язковим є застосування положень Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з положеннями п.27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Установлено та не заперечується, що ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» (Страховик) відшкодував ОСОБА_1 як матері померлого малолітнього сина ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 44 676 грн., яка розрахована згідно з вимогами п. 27.3. Закону № 1961-IV (3723 грн. місячної мінімальної заробітної плати станом на на день настання страхового випадку (11.05.2018 р.) х 12 місяців).

Позивач ОСОБА_2 є бабою померлого ОСОБА_1 (онук), а тому не відноситься до осіб, яким Страховик зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи.

Відповідно до вимог п.27.4. Закону № 1961-IV Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Із цього приводу суд першої інстанції визнав допустимими доказами договір-замовлення № 129, укладений між ОСОБА_1 та Міським комунальним підприємством «Бюро ритуальних послуг» на організацію та проведення поховання на суму 2891.00 (дві тисячі вісімсот дев`яносто одну) грн., товарний чек від 28.10.2018 р. на суму 12150 грн. на придбання надгробного мармурового пам`ятника для встановлення на могилі похованої дитини через п/п Медєш, (церковний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), та рахунок № 24 від 13.05.2018 р. на суму 18700.00 грн. за послуги з проведення поминального обіду в день поховання дитини у п/п ОСОБА_5 , оскільки сам факт проведення поховання дитини після ДТП на міському кладовищі з проведенням відповідного обряду, що завершився поминальною панахидою та влаштування надгробного пам`ятника на могилі дитини є беззаперечним фактом.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо стягнення витрат на поминальний обід, оскільки ні відповідна позовна вимога, ні висновок суду в цій частині не узгоджується із положеннями п.27.4. Закону № 1961-IV та іншими законами, які регулюють аналогічні питання.

Зокрема, за приписами ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв і традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення із ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на свою користь 155324 грн. і 70000 грн. у відшкодування матеріальної і моральної шкоди відповідно та висновок суду першої інстанції про стягнення із Товариства на користь ОСОБА_1 95 324 грн. у відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. Водночас, доведені витрати на поховання і на спорудження надгробного пам`ятника складають загалом суму 15041 грн. (33741 - 18700), яка і підлягає стягненню.

У контексті наведеного доводи апеляційної скарги скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині вимог до Товариства як страховика не можуть бути взяті до уваги як суперечні обставинам справи та вказаним нормам матеріального права.

Решта оскарженого рішення, на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ДП «Хустське лісове дослідницьке господарство» - безпідставними.

По-перше: згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавство України не передбачає солідарного обов`язку Страховика та Страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого. У заподіювача шкоди та його Страховика не може виникнути солідарного обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку щодо недоведеності підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_3 і ДП «Хустське лісове дослідне господарство» і цей висновок позивачами-апелянтами по суті не оскаржується.

По-друге: шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

По-третє: при перегляді питання відшкодування моральної шкоди з ДП «Хустське лісове дослідне господарство» колегія суддів виходить із такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України).

` Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч.1 та п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 р. у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно з вимогами ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

У спірних правовідносинах позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ДП «Хустське лісове дослідне господарство» моральну шкоду в сумі 100000 грн., покликаючись на спричинені їй унаслідок ДТП тілесні ушкодження і неоцінимі моральні страждання, пов`язані зі смертю сина, а фактичні підстави позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з Підприємтсва 70000 грн. у відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на моральних стражданнях унаслідок смерті ОСОБА_1 як єдиного онука.

Суд першої інстанції визнав, що розумним і справедливим грошовим відшкодуванням позивачам моральної шкоди зі сторони ДП «Хустське лісове дослідне господарство» (роботодавця винної особи - ОСОБА_3 ) буде 60000 грн. ( ОСОБА_1 ) і 25000 ( ОСОБА_2 ), для чого врахував перенесені позивачами моральні переживання і страждання від утрати малолітньої дитини, вимушеність у докладанні зусиль на подолання змін у життєвих стосунках і реальний майновий стан відповідача.

Із урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів колегія суддів погоджується із указаним висновком.

Твердження апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необ`єктивну оцінку судом цього питання є безпідставним.

Довід ДП «Хустське лісове дослідне господарство», з посиланням на ст. 1194 ЦК України, про те, що стягуючи з Підприємства на користь ОСОБА_1 60 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 - 25 000 грн., у відшкодування моральної шкоди, суд не обґрунтував суми як розмір перевищення страхової виплати, не заслуговує на увагу, оскільки, позовні вимоги про моральне відшкодування із Підприємства грунтуються на деліктних, а не договірно-страхових зобов`язаннях.

У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє також довід апелянта про те, що як видно з матеріалів справи, у страхової компанії виник обов`язок із відшкодування шкоди, він не перевищує ліміт відповідальності страховика, а відтак не міг бути стягнутий із власника транспортного засобу, тобто Підприємства.

Окрім того, Страховик виконав свій обов`язок із відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 (матері померлого ОСОБА_1 ), який передбачений п.27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Твердження апелянта про те, що вирок Хустського районного суду від 16.08.2018 р. не свідчить про наявність у ОСОБА_2 статусу потерпілої сторони відносно Підприємства, є надуманим і може бути розцінений як намагання уникнути відповідальності Підприємства (роботодавця винної особи) перед ОСОБА_2 , яка згідно з указаним вироком визнана потерпілою і через це має право звернутися до суду з цивільним позовом до Підприємства про стягнення, зокрема, моральної шкоди на підставі деліктних зобов`язань.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну в зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого також у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені ст. 23 Закону № 1961-IV.

Згідно з ч.2 ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди. За правилами ч.2 ст. 1168 цього Кодексу моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної із тимчасовою утратою працездатності протягом 24 місяців, а саме - з початку настання ДТП, тобто з 11 травня 2018 р. (дня страхового випадку) до 25 травня 2020 р. (дата звернення до суду з позовом), суд першої інстанції дав належну правову оцінку фактичним обставинам справи та наявним доказам і дійшов правильного висновку про недоведеність цієї вимоги. Колегія суддів не вбачає підстав не погоджуватися з таким висновком.

Отже, за наслідками розгляду апеляційних скарг та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт». Решта рішення скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» задовольнити. 2.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення. 3.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Хустське лісове дослідне господарство» залишити без задоволення. 4.Рішення Хустського районного суду від 20 вересня 2021 року в частині стягнення із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» на користь ОСОБА_1 95324 (дев`яносто п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн. моральної шкоди скасувати та в задоволенні цієї вимоги відмовити, а в частині стягнення 33741 (тридцять три тисячі сімсот сорок одну) грн. витрат, понесених на поховання, змінити, стягнувши з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» на користь ОСОБА_1 15041 (п`ятнадцять тисяч сорок одну) грн. витрат на поховання. 5.Решту рішення залишити без змін. 6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 7.Повне судове рішення складено 25.01.2023 р.

Судді: