Справа № 368/1290/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі: головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Трохименко Я.О.

представника боржника - адвоката Матюшенкова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Кагарлицького районного відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця Кагарлицького районного відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просив зобов`язати посадових осіб Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчих проваджень № 4880688 та № 51858833 (номер запису про обтяження 20078516).

Мотивував скаргу тим, що у провадженні Кагарлицького РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ДВС), у період з 30.08.2005 по 29.01.2018 перебував виконавчий лист Кагарлицького районного суду №2-339 від 31.05.2001 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 11.11.1997 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 08.03.1999 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше як Ѕ частина неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 18.05.2001 р., згідно виконавчого провадження № 4880688.

21.04.2017року ДВС було винесено постанову про арешт майна боржника, та внесено запис про обтяження №20078516 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

29.01.2018 року ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із закінченням передбаченого законом терміну для даного виду стягнення державним виконавцем.

Також, у період з 04.08.2016 по 27.04.2017 (ВП/ВД архів №51858833) на виконанні у ДВС перебував виконавчий лист №368/794/16-4 від 07.07.2016 року Кагарлицького районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за кожен день прострочення щомісячних аліментних платежів в сумі 24 585 грн. 55 коп.

27.04.2017 року на підставі п.2 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Звернувшись до ДВС із письмовою заявою про скасування арешту на накладене майно, листом від 12.12.2022 року № 17953, мною було отримано наступну відповідь:

"Кагарлицький відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адвокатський запит від 07Л2.2022 року, щодо зняття арешту з майна боржника, який було накладено в рамках виконавчого провадження ВП-ВД архів №4880688 по виконанню виконавчого листа №2-339 від 31.05.2011 року Кагарлицького районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання дітей: ОСОБА_3 11.11.1997 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 08.03.1999 ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше як Ѕ частина неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 18.05.2001 року, повідомляє наступне.

Згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження вищезазначений виконавчий документ перебував на виконанні періодом з 30.08.2005 по 29.01.2018

21.04.2017 року відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та внесено запис про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №20078516. Сума заборгованості по аліментах на дату повноліття дітей складала 80949 грн. 08 коп.

Кошти для погашення заборгованості по аліментах на користь стягувана по вищезазначеному виконавчому провадженню на депозитний рахунок відділу не надходили.

Надати більш детальну інформацію по вищезазначеному виконавчому провадженню не вбачається можливим, оскільки останнє знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, встановленого пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5 згідно акту про вилучення номенклатурних справ та журналів для знищення.

Враховуючи вищевикладене, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»

Додатково повідомляємо, що 07.12.2022 року на підставі 4.7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №53924655 відомості про боржника ОСОБА_1 вилучено з Єдиного реєстру боржників".

Відмова ДВС щодо зняття арешту з майна боржника протиправною, виходячи з наступного:

У відповідності до ст..1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ч. ч. 1 та 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. і ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами і - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Також, приписами ч. з ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів і, з, її частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, а також у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. і ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Натомість, як зазначено в ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, арешт, накладений у межах виконавчого провадження, з огляду на фактичне завершення останнього та знищення матеріалів вказаного виконавчого провадження, втратив своєю актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування відсутні.

Крім того з розписки стягувача вбачається про відсутність майнових претензій до Боржника згідно виконавчих проваджень № 4880688 та № 51858833.

Відповідно до 4.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 сформував наступну правову позицію: застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті і Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише / законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Верховний суд вважає, що незняття ДВС арешту з майна боржника за умови виконання ним рішення суду поза межами виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право боржника підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Згідно ч.2 ст. 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону № 1404-УІІІ, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Матюшенков Д.В. скаргу підтримали та просили задоволити в повному обсязі.

Державний виконавець Кагарлицького районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилась, що не перешкоджає розгляду скарги.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомила що не проти розгляду справи у її відсутність.

Судом встановлено, що у провадженні Кагарлицького РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ДВС), у період з 30.08.2005 по 29.01.2018 перебував виконавчий лист Кагарлицького районного суду №2-339 від 31.05.2001 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 11.11.1997 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 08.03.1999 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше як Ѕ частина неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 18.05.2001 р., згідно виконавчого провадження № 4880688.

21.04.2017року ДВС було винесено постанову про арешт майна боржника, та внесено запис про обтяження №20078516 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

29.01.2018 року ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із закінченням передбаченого законом терміну для даного виду стягнення державним виконавцем.

Також, у період з 04.08.2016 по 27.04.2017 (ВП/ВД архів №51858833) на виконанні у ДВС перебував виконавчий лист №368/794/16-4 від 07.07.2016 року Кагарлицького районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за кожен день прострочення щомісячних аліментних платежів в сумі 24 585 грн. 55 коп.

27.04.2017 року на підставі п.2 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Звернувшись до ДВС із письмовою заявою про скасування арешту на накладене майно, листом від 12.12.2022 року № 17953, скаржник отримав відповідь, що підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Також повідомили, що 07.12,2022 року на підставі 4.7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №53924655 відомості про боржника ОСОБА_1 вилучено з Єдиного реєстру боржників".

Відповідності до ст..1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ч. ч. 1 та 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. і ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами і - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Також, приписами ч. з ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів і, з, її частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, а також у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. і ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Натомість, як зазначено в ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, арешт, накладений у межах виконавчого провадження, з огляду на фактичне завершення останнього та знищення матеріалів вказаного виконавчого провадження, втратив своєю актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування відсутні.

Крім того з розписки стягувача вбачається про відсутність майнових претензій до Боржника згідно виконавчих проваджень № 4880688 та № 51858833.

Відповідно до 4.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 сформував наступну правову позицію: застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті і Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише / законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Верховний суд вважає, що незняття ДВС арешту з майна боржника за умови виконання ним рішення суду поза межами виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право боржника підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону № 1404-УІІІ, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

А тому враховуючи вище зазначене, скаргу слід задоволити та зобов`язати посадових осіб Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчих проваджень № 4880688 та № 51858833 (номер запису про обтяження 20078516).

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 19, 68-70, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 27, 42, 383-387 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу задоволити.

Зобов`язати посадових осіб Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчих проваджень № 4880688 та № 51858833 (номер запису про обтяження 20078516).

Апеляційну скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 09.01. 2023 року.

Суддя В.І. Кириченко