ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9309/23 Справа № 210/1323/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П.,Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 210/1323/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року, (суддя Скотар Р.Є.), ухваленого в приміщенні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 29 серпня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що ОСОБА_1 працював з 09.10.1981р. по 30.06.1982р. - слюсарем з ремонту устаткування на ДСФ; ВО «Кривбасруда», Ру ім. Кірова, шахта №2 ім. Артема, з 26.07.1982 р. по 23.03.1983 р. - підземним слюсарем черговим та з ремонту гірничого устаткування, з 23.03.1983 р. по 01.10.1987 р. - підземним кріпильником, з 01.10.1987 р. по 02.10.1998 р., з 06.09.1999 р. по 31.12.1999 р., з 01.01.2000 р. по 31.03.2000 р., з 01.04.2000 р. по 30.06.2000 р., з 01.07.2000 р. по 31.08.2000 р. з 01.09.2000 р. по 06.03.2002 р. - підземним слюсарем черговим та з ремонту устаткування; ШУ КДГМК "Криворіжсталь", шахта ім. Артема з 19.03.2002р. по 01.05.2005р. - слюсарем черговим та з ремонту устаткування (підземний); ШУ ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» шахта ім. Артема з 01.01.2005 р. по 04.05.2007 р. - електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування (підземний). 04.05.2007 року позивача звільнено з роботи на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 25 лютого 2008 року : радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і значним периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв. плечелопаткового періартрозу ПФ другого ст., деформованого артрозу ліктьових ПФ другого ст. і колінних ПФ другого ст. суглобів, та трофічними порушеннями на кистях. Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. J44.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії серії ДНА-02 № 022940 від 12 березня 2008 року позивачу первісно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% втрати професійної працездатності первинно. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії серії ДНА-02 № 030355 від 03 березня 2009 року позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% втрати професійної працездатності безстроково.

У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями позивач та його сім`я переживають та страждають з приводу його стану здоров`я, він ледве ходить, страждає через сильні болі-у спині та кінцівках, обмежень у працездатності та обмежень у чоловічій роботі вдома. Через серйозні проблеми зі здоров`ям позивач вже багато років проводити достатньо часу із родиною, займаючись разом якимось активним відпочинком, спортом та туризмом, адже фізичний стан, фінансовий стан та постійні перебування в лікарні не дозволяють цього реалізувати. Лікування після вказаної травми не дало бажаного ефекту,больові та дискомфортні відчуття позивача так і не припинились, тому просить суд стягнути на його користь з відповідача 245 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

Просив суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманням професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 150 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що при визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, тривалість роботи в шкідливих умовах в тому числі і на підприємстві відповідача, а саме 24 роки 6 місяців, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв`язку із чим вважав за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 150 000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, збільшивши його з 150 000,00 грн. до 245 000,00 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач в апеляційній скарзі посилається на неврахування судом першої інстанції принципу розумності та справедливості, стан здоров`я позивача, втрата професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм страждань від одержаного профзахворювання, що призвело до тяжких змін життєвих зв`язків.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював з 09.10.1981 року по 30.06.1982 рік - слюсарем з ремонту устаткування на ДСФ, ВО «Кривбасруда» , РУ ім. Кірова, шахта №2 ім. Артема, з 26.07.1982 року по 23.03.1983 року - підземним слюсарем черговим та з ремонту гірничого устаткування, з 23.03.1983 року по 01.10.1987 року - підземним кріпильником, з 01.10.1987 року по 02.10.1998 рік, з 06.09.1999 року по 31.12.1999 року, з 01.01.2000 року по 31.03.2000 року, з 01.04.2000 року по 30.06.2000 року, з 01.07.2000 року по 31.08.2000 року з 01.09.2000 року по 06.03.2002 року - підземним слюсарем черговим та з ремонту устаткування, ШУ КДГМК «Криворіжсталь», шахта ім. Артема з 19.03.2002 року по 01.05.2005 рік - слюсарем черговим та з ремонту устаткування (підземний), ШУ ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» шахта ім. Артема з 01.01.2005 року по 04.05.2007 рік - електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування (підземний). 04.05.2007 року звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.10-14).

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримані хронічні професійні захворювання.

По факту даних професійних захворювань було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 28 лютого 2008 року (а.с.15-16).

Відповідно до пункту 17 акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25 лютого 2008 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є робота протягом 24 років 6 місяців в умовах важкої праці, несприятливого мікроклімату та пилу, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочих місць (а.с.15 зворот).

Відповідно до пункту 17 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вмісті вільного двоокису кремнію: 2,1 мг/м куб., при ГДК 2,0 мг/м.куб, максимальний 5,9 мг/м.куб при ГДК до 2,0 мг/м.куб, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони: +15 градусів, при нормативній +16 +19 градусів, рівень вологості та рухомості повітря 82-90% при нормативній 80-30%, маса вантажу, що піднімалась та переміщувалась вручну 36-45 кг, при нормі до 30 кг, нахили корпуса 112-315 разів за зміну при нормі 51-100 разів, важкість роботи відноситься до ІІІ кл. 3 ст. шкідливості, внаслідок недосконалості робочих місць в період роботи позивача на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова, ШУ КДГМК «Криворіжсталь», ШУ Ват «Міттал Стіл Кривий Ріг» (а.с.15 зворот 16).

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії ДНА-02 № 022940 від 12.03.2008 року Позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності (50% - радикул., 10% - по хр. бронх) та 3 групу інвалідності з 11 березня 2008 року, дата переогляду 01.03.2009 року (а.с.17).

Відповідно до довідки МСЕК серії ДНА-02 № 030355 від 03.03.2009 року Позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності (50% - радикул., 10% - по хр. бронх) та 3 групу інвалідності, безстроково (а.с.18).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що при визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення , що містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, тривалість роботи в шкідливих умовах в тому числі і на підприємстві відповідача, а саме 24 роки 6 місяців, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв`язку із чим вважав за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 150 000,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я , пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до пункту 17 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вмісті вільного двоокису кремнію: 2,1 мг/м куб., при ГДК 2,0 мг/м.куб, максимальний 5,9 мг/м.куб при ГДК до 2,0 мг/м.куб, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони: +15 градусів, при нормативній +16 +19 градусів, рівень вологості та рухомості повітря 82-90% при нормативній 80-30%, маса вантажу, що піднімалась та переміщувалась вручну 36-45 кг, при нормі до 30 кг, нахили корпуса 112-315 разів за зміну при нормі 51-100 разів, важкість роботи відноситься до ІІІ кл. 3 ст. шкідливості, внаслідок недосконалості робочих місць в період роботи позивача на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова, ШУ КДГМК «Криворіжсталь», ШУ Ват «Міттал Стіл Кривий Ріг» (а.с.15 зворот 16).

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під час роботи позивача допустив запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), що є порушенням статі 153 КЗпП України та статі 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язуються не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Згідно пункту 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії ДНА-02 № 022940 від 12.03.2008 року Позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності (50% - радикул., 10% - по хр. бронх) та 3 групу інвалідності з 11 березня 2008 року, дата переогляду 01.03.2009 року (а.с.17).

Відповідно до довідки МСЕК серії ДНА-02 № 030355 від 03.03.2009 року Позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності (50% - радикул., 10% - по хр. бронх) та 3 групу інвалідності, безстроково (а.с.18).

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями , наданими в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені статі 16 Цивільного Кодексу України.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Колегія суддів погоджується і з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди,стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним,виходячи із засад розумності,виваженості та справедливості, відповідно доп.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995року з подальшими змінами,яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо)та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано тривалість роботи в шкідливих умовах в тому числі і на підприємстві відповідача, а саме 24 роки 6 місяців, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко