Справа №296/7651/22
УХВАЛА

про направлення справи за підсудністю

10.01.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про прийняття до провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 0 від 31.03. 2008 р. та додатковий договір №2 від 27.06.2013 р. до вказаного договору; визнати недійсним договір іпотеки від 31.03.2008 р. та Договір про внесення змін та доповнень від 27.06.2013 року до договору іпотеки № б/н від 31.03.2008 р.; визнати недійсним договір поруки № 0/п від 31.03.208 року, укладений з ОСОБА_3 та додатковий договір №1 від 27.06.2013 р. до Договору поруки № 0/п від 31.03.2008 р.; зобов`язати АТ «Дельта-Банк» прийняти в позивача суму у розмірі 499 526,63 грн. з розстрочкою залишкової заборгованості у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту; зобов`язати ОСОБА_2 повернути сплачені йому суми у розмірі 364 200,00 грн. ОСОБА_1 ; зобов`язати приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Сєтака В.Я. виключити з реєстру іпотеку запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», а саме нежитлової будівлі - квартира АДРЕСА_1 м. Житомир, вул. В.Бердичівська, 35-а.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2022 р. матеріали цивільної справи №296/7651/22 передано за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2023 р., для розгляду вказаної цивільної справи головуючим суддею визначено Стрілецьку О.В.

При вирішені питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що даний позов не підсудний Богунському районному суду м. Житомира з огляду на наступне.

Питання визначення підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

Частиною 5 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Зі змісту ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2022 р. вбачається, що правовою підставою для передачі справи за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира слугувало встановлення місця реєстрації позивача, яка згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться на території Богунського району м. Житомира.

Разом з тим, у статті 30 ЦПК України закріплені правила визначення виключної підсудності.

Частина 1 статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Суд звертає увагу, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови, в тому числі, про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави тощо.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Виходячи з аналізу зазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Беручи до уваги, що предметом позову у справі є, зокрема, питання про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, слід дійти висновку, що розгляд такого спору має здійснюватися судом з обов`язковим дотриманням правил виключної підсудності.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10.10 2019 року, справа № 366/3185/18.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що однією з позовних вимог є, зокрема, питання про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, предметом якого є нежитлова будівля - квартира АДРЕСА_3 , тобто на території Корольовського району м. Житомира.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на те, що позивач звернувся з позовом, однією із вимог якого є визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться на території Корольовського району м. Житомира, а тому матеріали цивільної справи №296/7651/22 за правилами виключної підсудності слід передати на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира, як суду,уповноваженому на розгляд даного позову.

Керуючись статтями 27, 28, 30, 32, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи №296/7651/22 направити за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її складення.

Суддя О.В. Стрілецька