Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/1013/23
№ провадження 2/624/264/23
РІШЕННЯ

іменем України

смт. Кегичівка 21 грудня 2023 року

Кегичівський районний суд Харківської області, у складі

головуючого судді - Куст Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №624/1013/23,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради,

представник третьої особи: Богинська Тетяна Іванівна,

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 07 вересня 2018 року був зареєстрований шлюб позивачки із ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3

06 лютого 2020 року рішенням Кегичівського районного суду їх шлюб було розірвано.

З моменту розлучення і по цей час ОСОБА_2 бачив спільну доньку кілька разів, не цікавиться донькою, не виявляв жодного бажання брати участі у її житті та вихованні, матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач також не надавав.

У 2020 році позивачка зверталась до суду із заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки.

02 червня 2020 року Кегичівським районним судом Харківської області було видано судовий наказ №624/379/20 про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім стягнення аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої допомоги на утримання доньки відповідач не надавав і не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі.

30 листопада 2023 року Кегичівським районним судом Харківської області було винесено вирок, відповідно до якого ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено відповідне покарання.

Відповідно до висновку служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 , стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

23 жовтня 2023 року позивачка звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 24 жовтня 2023 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 16 листопада 2023 року.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04 грудня 2023 року.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість усі надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того:

позивачка: - про підтримання позовних вимог;

відповідач: - у заяві свою позицію не висловив,

представник третьої особи: - вимоги позовної заяви підтримують в повному обсязі,

Відповідно до ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2020 року у справі №624/28/20 шлюб було розірвано між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , остання змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (копія, а.с.14-15).

Згідно довідки №11-17/24 від 01 липня 2020 року донька ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки №01-30/9 від 22 серпня 2023 року, донька ОСОБА_3 знаходиться на повному вихованні матері і відвідує комунальний заклад «Кегичівський заклад дошкільної освіти №2 (ясла-садок) Кегичівської селищної ради» з 30 серпня 2021 року по цей час. Рідного тата ОСОБА_2 ні адміністрація закладу, ні працівники не бачили. Тато не приймає участі у вихованні і навчанні дитини. Відомості про тата відсутні (а.с.22).

Відповідно довідки від 26 грудня 2022 року № 12906 Кегичівськного ВДВС у Красноградському районі Харківської області ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період з 01 червня 2022 року по 30 листопада 2022 року згідно із судовим наказом №624/379/20 (копія, а.с.16).

Згідно вироку Кегичівського районного суду Харківської області від 30 листопада 2022 року визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 ККУ та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75 ККУ звільнено від відбування покарання з випробовування з іспитовим строком 1 (один) рік (копія, а.с.20-21).

Згідно Висновку від 10 жовтня 2023 року № 04-30/3031 орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24-25).

Також в судовому засіданні досліджено паспорт, код ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з підтвердженням їх анкетних даних (копія, а.с.4-6,10-11), довідку-характеристику з місця проживання від 04 вересня 2023 року № 14-39/129 на ОСОБА_2 (копія, а.с.12), довідку Кегичівської селищної ради від 04 вересня 2023 року № 14-39/130 щодо складу сім`ї ОСОБА_2 (а.с.13).

Правові норми законодавства застосовані судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Висновки та мотиви прийнятого рішення.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням доньки, її вихованням і розвитком батько не займається, свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків ОСОБА_2 з виховання його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлення щодо неї батьківського піклування, який не цікавиться донькою, її розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я доньки, не приймає жодної участі у її житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судові витрати.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений при подачі позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням від 23 жовтня 2023 року (а.с.3).

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись вимогами ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Кегичівської селищної ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду або через Кегичівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Нова Парафіївка Кегичівського району Харківської області, паспорт № НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Новолуганське Артемівського району Донецької області, паспорт серії № НОМЕР_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

третя особа: орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради, місцезнаходження: 64003, Харківська область, Красноградський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33,

представник третьої особи: Богинська Тетяна Іванівна.

Суддя Н.М. Куст