ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25768/22

Провадження № 22-ц/4820/245/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Корніюк А.П., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта,

представника позивачів,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року, суддя Приступа Д.І., за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Людмила Олександрівна, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернулися в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О., в якому просили визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_7 , яка була свекрухою ОСОБА_2 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2010 року хворіла на тяжкі хвороби, зокрема, на епілепсію та мала сенсоневральну глухоту. За життя ОСОБА_7 стверджувала, що будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживають ОСОБА_2 з дітьми, залишиться після її смерті ОСОБА_2 та онукам.

За таких обставин, враховуючи хворобливий стан ОСОБА_7 , позивачі ствердили про те, що складений ОСОБА_7 заповіт на користь своєї сестри, ОСОБА_1 , є недійсним.

Одночасно із поданням позову позивачі звернулись до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просили заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відключення від комунікацій (газ, світло, вода) будинку, що по АДРЕСА_1 , а також вчиняти дії з приводу виселення з вказаного будинку позивачів до набрання законної сили рішенням суду в даній справі.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 як власник будинку АДРЕСА_1 , звертається до комунальних служб міста з метою припинення надання комунальних послуг до будинку, що змушує позивачів покинути проживання у будинку. Вважають, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання судового рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2022 року заяву задоволено. Заборонено вчиняти будь-які дії щодо відключення від комунікацій (газ, світло, вода) будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Заборонено вчиняти дії щодо виселення з будинку що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що захист прав, свобод та інтересів позивачів до ухвалення рішення в справі може стати неможливим без вжиття відповідного заходу забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, враховуючи принцип співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вжиті судом заходи забезпечення позову не можуть забезпечити чи утруднити виконання рішення суду про визнання заповіту недійсним.

Позивачі проживали у спірному будинку за життя сестри апелянта, яка не дозволяла їм проживати, але в силу свого віку не наважувалась їх виселити.

На даний час позивачі займають весь спірний будинок з прибудинковими спорудами, користуються ними на власний розсуд.

В той же час, користування позивачами будинком призвело до виникнення значної суми заборгованості по оплаті за спожитий газ, електроенергію та газорозподільні послуги.

Забезпечивши позов шляхом заборони відключення від мереж для надання комунальних послуг, суд тим самим сприяє недобросовісному користуванню позивачами комунальними послугами, при цьому обов`язок щодо їх сплати повністю покладається на неї, як на одноосібного власника спірного будинку.

Крім того, неможливість відключення від мереж постачання порушує права підприємств, які надають комунальні послуги, на припинення надання послуг у разі виникнення значної заборгованості.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивачів в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо законності набуття у власність ОСОБА_1 Ѕ частки будинку, що по АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що померла ОСОБА_7 , яка була свекрухою ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_1 , мала тяжкі захворювання та не бажала заповідати останній належну їй Ѕ частки спірного будинку, у зв`язку із чим просила визнати відповідний заповіт недійсним, оскільки він вчинений всупереч волі спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року, № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Позивачі, звертаючись до суду з позовом просили суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 .

В той же час, в який спосіб захід забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відключення від комунікацій (газ, світло, вода) належного їй будинку а також виселення з нього позивачів, може забезпечити виконання рішення суду у даній справі заявники, зважаючи на предмет позову щодо визнання недійсним заповіту, не обґрунтували.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачами не доведено тієї обставини, що невжиття заявлених ними заходів забезпечення позову призведе до порушень їх прав, свобод та інтересів, або ж унеможливить чи утруднить виконання у майбутньому рішення суду ухваленого на їх користь.

З урахуванням предмету позову та правових підстав, визначених позивачами для задоволення їх вимог, колегія суддів вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами.

При цьому, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів жодних мотивів, з яких він дійшов висновків про необхідність забезпечення позову, обмежившись виключно посиланням на загальні підстави для забезпечення позову, які встановлені Законом.

Враховуючи неправильне застосування судом норм процесуального права, оскаржувана ухвалу суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про забезпечення позову, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.П. Корніюк

Т.В. Спірідонова