ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1254/23 Справа № 235/5650/21 Суддя у 1-й інстанції - Хмельова С.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, ухваленого суддею Хмельовою С.М. в місті Покровськ Донецької області, повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2021 року,

УСТАНОВИВ

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про видачу копії наказу про звільнення, пересилання трудової книжки поштою, стягнення заборгованості з оплати праці.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 14.08.1985, працюючи на посаді головного інженера з виробництва.

19.04.2021 коли він приблизно о 05.00год. приїхав на роботу, то його не пустили на територію шахти, оскільки його табельний номер був закритий та йому повідомили, що він звільнений.

До теперішнього часу трудову книжку та копію наказу про звільнення йому не видали також не був проведений розрахунок.

19.05.2021 позивач направив відповідачу заяву про проведення розрахунку, видачу копії наказу про звільнення та видачу трудової книжки. Факт отримання відповідачем заяви підтверджується рекомендованим повідомленням.

09.06.2021 позивач направив відповідачу заяву про видачу наказу про новий день звільнення, внесення запису до трудової книжки, визнання недійсним раніше внесеного запису про день звільнення, пересилання трудової книжки поштою, проведення розрахунку та сплату середнього заробітку за час затримки. Факт отримання заяви підтверджується рекомендованим повідомленням.

06.07.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про: надсилання на його адресу копії наказів про переведення його на іншу роботу за період з 2002 по 2018 роки; повідомлення про те, чи були здійснені йому доплати до поєднання професій (осад) в розмірі до 100% тарифної ставки, посадового окладу відсутнього працівника в порядку, обумовленому в «Додатку №24» розділи 9 Галузевої угоди (якщо були, то коли саме і у яких розмірах); повідомлення про те, чи була йому здійснена оплата з розрахунку тарифної ставки робітника шахтної поверхні 1-го розряду за фактичний час перевищення ліміту (по комп`ютерному обліку) з віднесенням витрат на основну діяльність підприємства (якщо була, то коли саме і у яких розмірах).

Факт отримання заяви підтверджується рекомендованим повідомленням.

Заява була обґрунтована тим, що позивач у період з 2002 по 2018 рік працював у скиповому комплексі «вугільна яма». На той час обіймав посаду начальника дільниці МДО. Саме у цей час там проводилися роботи з ремонту вертикальних гірничих виробок.

Відповідно до п.6 ч.3 Розділу ІІІ «Правил безпеки під час розробки родовищ рудних та нерудних корисних копалин підземним способом», затв. Наказом Міністерства соціальної політики України від 23.12.2016 №1592 (далі Правила), вибите або зламане кріплення гірничих виробок негайно заміняється відповідно до проекту виконання (організації) робіт (далі ПВР). Зазначені роботи повинні виконувати працівники, які ознайомлені з ПВР, у присутності посадових осіб, до обов`язків яких входить здійснення контролю за безпечним веденням робіт.

Відповідно до п.8 Розділу ІІ Правил, гірничі роботи повинні виконуватись згідно з проектами та паспортом відповідно до Гірничого закону України. У разі зміни гірничо-геологічних або виробничих умов, з введенням у дію нових нормативно-правових актів з охорони праці та охорони надр, нового обладнання та технології до проектів повинні бути внесені відповідні зміни (доповнення).

Відповідно до п.ІІ Розділу ІІ Правил, усі роботи з підвищеною небезпекою виконуються тільки за письмовим нарядом за формою, розробленою на кожній шахті (руднику). Перелік посадових осіб і працівників, які мають право видавати наряди, затверджується наказом (розпорядження) роботодавця.

З огляду на це на час виконання робіт позивач мав бути ознайомлений з ПВР у присутності посадових осіб, до обов`язків яких входить здійснення контролю за безпечним веденням робіт.

Відповідно до п.6.8 Колективного договору, підприємство взяло на себе зобов`язання встановлювати за узгодженням з профкомом працівникам підприємства доплати за поєднання професій (посад), розширення зони обслуговування, або збільшення об`єму робіт, виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі 100% тарифної ставки, посадового окладу відсутнього працівника в порядку, обумовленому в «Додатку №24» розділу 9 Галузевої угоди.

Окрім цього за період роботи були неодноразові випадки часу вимушеного перебування на підприємстві (наприклад, замість 6 годин додатково було ще 1 год. 30хв.).

Відповідно до п.6.10 Колективного договору, час вимушеного перебування на підприємстві, в робочі дні і при роботі у вихідний день в шахті і на шахтній поверхні понад встановлений неоплачуваний ліміт внутрішнім розпорядком дня (одну годину), підлягає оплаті з розрахунку тарифної ставки робітника шахтної поверхні 1-го розряду за фактичний час перевищення ліміту (по комп`ютерному обліку) з віднесенням витрат на основну діяльність підприємства (п.8.4, п.9.6 Галузевої угоди).

Факт отримання цієї заяви підтверджується також рекомендованим повідомленням.

Однак, до теперішнього час жодних відповідей від відповідача позивач не отримував.

Факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, а також факт його звільнення підтверджується формою ОК-5, з якої чітко вбачається, що до березня 2021 року відповідач нараховував позивачу заробітну плату.

З форми ОК-5 видно, що відповідач за останні 2 місяці перед звільненням нараховував йому заробітну плату: за лютий 2021 року 20 947,52 гривень, за березень 2021 року 20 985,64 гривень.

Відповідач надавав позивачу табуляграми на підтвердження нарахованої заробітної плати.

Починаючи з грудня 2019 року, відповідач почав сплачувати заробітну плату не у повному обсязі та нерегулярно, що призвело до виникнення заборгованості за кожен місяць.

Так, за табуляграмами відповідач нарахував позивачу наступну заробітну плату:

- грудень 2019 року 13769,47 гривень

- січень 2020 року 21791,24 гривень

- лютий 2020 року 19355,22 гривень

- березень 2020 року 20523,54 гривень

- квітень 2020 року 20687,67 гривень

- травень 2020 року 22848,78 гривень

- липень 2020 року 19963,51 гривень

- серпень 2020 року 22795,82 гривень

- вересень 2020 року 21036,74 гривень

- жовтень 2020 року 21146,56 гривень

- листопад 2020 року 21212,61 гривень

- грудень 2020 року 23075,01 гривень

- січень 2021 року 23815,08 гривень

- лютий 2021 року 20947,52 гривень

- березень 2021 року 20985,64 гривень

- квітень 2021 року 41846,05 гривень.

Загалом за період з грудня 2019 року по квітень 2021 року відповідач мав сплатити позивачу 203 243,98 гривень, але розрахунок при звільненні не провів.

Згідно з роздруківкою з рахунку Приватбанку позивачу сплачено з 08.06.2021 року загальну суму у розмірі 41 951,28 гривень.

Таким чином на теперішній час відповідач має заборгованість у розмірі 161 292,70 гривень (203243,98 41951,28).

Позивач просив суд зобов`язати відповідача видати йому копію наказу про звільнення та переслати належним чином оформлену трудову книжку поштою та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 161 292,70 гривень.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про видачу копії наказу про звільнення, пересилання трудової книжки поштою, стягнення заборгованості з оплати праці задоволені частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 100 119 (сто тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 37 копійок, без утримання з цієї суми податків та зборів.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 1001 (одна тисяча одна) гривня 19 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи частково незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить частково скасувати ухвалене судове рішення, ухвалити нове про повне задоволення заявлених ним позовних вимог до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська».

При цьому, позивач зазначає, що звертаючись до суду з позовом він заявив дві вимоги, а саме про зобов`язання відповідача видати йому копію наказу про звільнення та переслати належним чином оформлену трудову книжку та стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість з оплати праці у розмірі 161 292,70 грн.

Скаржник зазначає, що суд встановив у рішенні, що його було звільнено 08.04.2020 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за скоєний прогул, що підтверджено копією наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 08.04.2021 року №721К та наголошує на тому, що судом не було встановлено, яким саме чином його можна було звільнити одночасно і 08.04.2020 і 08.04.2021 року.

Окрім того, позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 копію наказу про звільнення та пересилання належним чином оформленої трудової книжки поштою трудової не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю цих позовних вимог. Вказує, що жодних листів від відповідача він не отримував, а відповідачем не надано доказів на отримання ним листів з проханням з`явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки або надати згоду про направлення трудової книжки поштою. Зазначає, що судом не встановлено, коли саме позивачу направлені листи - повідомлення 08.04.2021 чи 14.04.2021. Звертає увагу на те, що місцевий суд не звернув уваги на те, що відповідач під час розгляду справи так і не видав йому трудову книжку та копію наказу про звільнення, як не видав їх до цього часу.

Позивач вважає, що суд першої інстанції зайняв небезпристрасну позицію позивача, а навпаки позицію відповідача, оскільки врахував нібито направлені відповідачем повідомлення на адресу позивача та водночас не врахував його направлення відповідачу заяви про проведення розрахунку, пересилання трудової книжки поштою та копії наказу про звільнення.

Посилаючись на обставини викладені у позовній заяві про надіслання ним 19.05.2021, 09.06.2021 та 06.07.2021 заяв до відповідача про проведення розрахунку з урахуванням заборгованості, видачу копії наказу про звільнення видачу (пересилання поштою) трудової книжки та надіслання копії наказів про переведення його на іншу роботу за період з 2002 року по 2018 рік, повідомлення чи були йому здійсненні доплати за поєднання професій (посад) в розмірі до 100% тарифної ставки, посадового окладу відсутнього працівника в порядку обумовленому в Додатку №24 розділ 9 Галузевої угоди, повідомлення чи була йому проведена оплата з розрахунку тарифної ставки робітника шахтної поверхні 1-го розряду за фактичний час перевищення ліміту (по комп`ютерному обліку) з віднесенням витрат на основну діяльність підприємства та в яких саме розмірах, які були отримані відповідачем, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до теперішнього часу жодних відповідей від відповідача на свої звернення він не отримав.

Окрім того, повторюючи обставини викладені у позові наголошує на тому, що загалом за період з грудня 2019 року по квітень 2021 року відповідач мав сплатити йому 203 243,98 гривень (підтверджується табуляграмами), але розрахунок при звільненні не провів, роздруківкою з рахунку Приватбанку підтверджена сплата позивачу заробітної плати з 08.06.2021 року на загальну суму 41 951,28 гривень, вказує, що на теперішній час відповідач має перед ним заборгованість у розмірі 161 292,70 грн. (203 243,98 грн.- 41 951,28 грн.). Зазначає, що факт нарахування йому заробітної плати за відповідні періоди підтверджено табуляграмами та формою ОК-5, а факт невиплати йому заробітної плати в повному обсязі підтверджено виписками по рахунку з Приватбанку. Наголошує на тому, що суд у рішенні в порушенням норм ч.4 ст.265 ЦПК України не вказав мотивів відхилення наданих ним доказів: табуляграм, форми ОК-5 та виписки з Приватбанку.

22.12.2021 позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив суду апеляційної інстанції заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо видачі копії наказу про звільнення та пересилання поштою трудової книжки та залишив актуальною вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 162 292,70 грн.

Відзив на апеляційну скаргу позивача, поданий до суду апеляційної інстанції 18.01.2022 та 24.01.2022 відповідачем ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», колегія суддів не бере до уваги, оскільки його подано з порушенням норм ч.4 ст.360 ЦПК України, без надання доказів надіслання копії відзиву іншій стороні по справі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог, щодо видачі копії наказу про звільнення та пересилання йому поштою трудової книжки, рішення суду першої інстанції у цій частині не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював у ДП «ВК «Краснолиманська».

08.04.2021 року позивача було звільнено з 08.04.2021 року за скоєний прогул за п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.58).

З доповідної записки заступника генерального директора В.Ю. Дейкун вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення, не отримав наказ про припинення трудового договору та трудову книжку (а.с.59).

14.04.2021 року на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення з проханням з`явитися для отримання трудової книжки, або направити згоду на те, щоб трудову книжку було направлено поштою. Також цим листом направлено позивачу копію наказу про звільнення (а.с.60-62).

В позовній заяві та розрахункових листках за період з грудня 2019 року по квітень 2021 року (а.с.16-21) суми до виплати вказані з урахування обов`язкових податків та зборів.

Станом на дату розгляду цивільної справи залишок заборгованості складає 100119,37 гривень. Дана сума вказана вже після утримань обов`язкових податків та зборів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, виходив з того, що, оскільки відповідачем не вчасно виплачена заробітна плата позивачу, залишок, якої станом на день розгляду справи складає 100 119,37 гривень, ця сума і підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами позивача щодо наявності перед ним у підприємства боргу по заробітній платі на суму 161 292,70 грн., з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, позивачем на підтвердження позовних вимог щодо заборгованості відповідача по заробітній платі за період з грудня 2019 року по квітень 2021 року на суму 161 292,70 грн., суду були надані наступні докази: копії розрахункових листів, починаючи з грудня 2019 року по квітень 2021 року (а.с.16-21); Довідку Пенсійного фонду форми ОК-5 за період з 1998 року по квітень 2021 року (а.с.22-28); виписку по картковому рахунку АТ «Ощадбанк» за період з 05.01.2021 по 29.05.2021 (а.с.29-47).

Позивач і в позовній заяві, і в апеляційній скарзі вказує на те, що роздруківкою з рахунку Банку підтверджено той факт, що відповідачем йому було з 08.06.2021 сплачено загальну суму боргу по заробітній платні у розмірі 41 951,28 грн., проте такі твердження позивача не відповідають дійсності та суперечать наданому доказу на який посилається позивач.

З виписки по картковому рахунку позивача встановлено наступне: 05.01.2021 безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за грудень 2019 року в розмірі 10122,52 грн.; 14.01.21- безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за грудень 2020 року в розмірі 10343,67 грн.; 10.02.2021 безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за грудень 2020 року в розмірі 3729,35 грн.; в цей же день безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за першу половину січня 2021 року в розмірі 2036,86 грн.; 22.02.2021- безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за січень 2021 в розмірі 4848,44 грн.; 16.03.2021 - безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за січень 2021 в розмірі 8660,11 грн.; 07.04.2021- безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за січень 2021 року в розмірі 3623,73 грн.; в цей же день - безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за лютий 2021 року в розмірі 4603,53 грн.; 20.04.2021 - безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за лютий 2021 в розмірі 5369,54 грн.; 27.04.2021 - безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за лютий 2021 року в розмірі 6889,69 грн.; 07.05.2021 - безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за березень 2021 в розмірі 2458,00 грн.; 18.05.2021- безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за березень 2021 року в розмірі 4489,42 грн.;19.05.2021 - безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за березень 2021 року в розмірі 6283,90 грн.; 21.05.2021 - безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарплату за березень 2021 року в розмірі 2156,99 грн., що разом складає отриману позивачем заробітну плату в розмірі 75 617,75 грн. (а.с.29-30).

Виписка по картковому рахунку позивача підтверджує обставини затримки виплати заробітної плати позивачу і це не заперечується відповідачем.

Окрім того, ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були витребувані індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 та ОК-7 щодо ОСОБА_1 , які містять інформацію про страховий стаж, заробітну плату та сплату страхових внесків страхувальниками за 2019-2021 роки, які були отримані судом апеляційної інстанції 24.06.2022 року (а.с.124-130).

Довідки ОК-5 та ОК-7 це сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб (автоматизованого банку відомостей, створеного для ведення обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, ведення якого забезпечує Пенсійний фонд України).

Довідка ОК-5 формується починаючи з 2000 року, та містить відомості про суми заробітку для нарахування соціальних виплат (у тому числі доплата до мінімальної заробітної плати) і страховий стаж. Як правило, ця довідка використовується органами Пенсійного фонду для призначення (перерахунку) пенсії, а також при нарахуванні лікарняних. Також на підставі цієї довідки застрахована особа може проаналізувати свій страховий стаж та заробітну плату, яка в майбутньому буде використана при призначенні пенсії.

Довідка за формою ОК-7 формується за період з 2011 року і містить відомості про фактичні суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок (у межах максимальної величини), та страховий стаж. Також відомості за формою ОК-7 доцільне використовувати для визначення страхового стажу для нарахування допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності, допомоги по безробіттю та інше.

В довідках ОК-5 та ОК-7 містяться такі дані:

перелік страхувальників, які подавали про застраховану особу відомості до системи персоніфікованого обліку;

за кожен місяць по кожному із страхувальників: сума заробітної плати, з якої сплачені внески, кількість днів стажу, відмітка про сплату внесків;

відомості про спеціальний (пільговий) стаж та відомості про стаж, який зараховується без сплати страхових внесків (наприклад, період отримання допомоги по безробіттю), по страхувальниках і по роках.

Позначка про сплату внесків в довідках ОК-5, ОК-7 позначається словами Так або Ні. Якщо в довідках суму заробітної плати вказано, але внески не сплачено (відмітка Ні), то такий місяць до страхового стажу не зараховується.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені вище довідки, а саме за період з грудня 2919 року по квітень 2021 року та встановив, що у період з грудня 2019 по грудень 2020 року включно, містяться відомості про фактичні суми заробітної плати позивача, відомості про сплату роботодавцем внесків, при цьому починаючи з січня 2021 року по квітень 2021 року наявні відомості про нараховану заробітну плату, однак сплата внесків роботодавцем за цей період відсутня.

Відповідно до зазначених відомостей у січні 2021 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 23815,08 грн.; у лютому 2021 року в сумі 20947,52 грн.; у березні 2021 року в розмірі 20985,64 грн. та у квітня 2021 року в розмірі 41846,05 грн., що разом складає 107 594,29 грн., при цьому у ці місяці роботодавцем страхові внески не сплачені.

З відзиву на позов видно, що відповідач при звільнені позивача з роботи нарахував йому до сплати після обов`язкових утримань наступні виплати: грудень 2019 -761,91 грн.; січень 2020 року -17541,95 грн.; лютий 2020 року -15582,95 грн.; березень 2020 року - 16521,45 грн.; квітень 2020 року - 16653,57 грн. та за квітень 2021 року - 33059,54 грн., що разом складає - 100 119,37 грн., тобто відповідачем визнано той факт, що ОСОБА_1 у грудні 2019 року, у січні, лютому, березні та квітні 2020 року не у повному обсязі була виплачена заробітна плата, яка і була нарахована при звільненні працівника, та не була йому виплачена на час розгляду справи, яку суд першої інстанції стягнув у повному обсязі.

За позицією позивача роботодавець взагалі не платив йому заробітну плату, починаючи з грудня 2019 року по квітень 2021 року, при цьому ОСОБА_1 надав суду виписку по картковому рахунку АТ «Ощадбанк» за період з 05.01.2021 по 29.05.2021, якою, як зазначалось вище, зокрема підтверджено отримання позивачем заробітної плати на картку в розмірі 75 617,75 грн., а саме: за грудень 2019, грудень 2020 року, січень, лютий та березень 2021 року, однак відомостей з карткового рахунку за період - з грудня 2019 по грудень 2020 року включно суду не надано.

Отже, доводи позивача про те, що борг роботодавця перед ним із заробітної плати складає 203 243,98 грн. та з урахуванням виплачених йому сум за випискою з карткового рахунку Банку 41 951,28 грн. становить 161 292,70 грн., колегія суддів вважає необгрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами, такими, що спростовані наявними у справі доказами наведеними вище.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду районного суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: