Справа № 627/654/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Бугаєнко І.В.,

при секретарі Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0130089 від 11.11.1996 року за № 87 виготовлений на ім`я ОСОБА_2 , дійсно належить ОСОБА_3 .

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За життя тітка склала заповіт згідно з яким вона все своє майно заповіла заявнику. Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, і заявник як спадкоємець за заповітом успадкував частину належного їй майна та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.11.2001 року видане Краснокутською державною нотаріальною конторою.

Заявник зазначає, що його тітка за час своєї трудової діяльності, проживаючи в с. Козіївка, працювала в КСП «ім. Леніна» (в подальшому КСП «Козіївське»), та набула право на отримання земельної частки (паю), що підтверджується виданим на її ім`я свідоцтвом про право на майновий пай № НОМЕР_1 , яке видано згідно з рішенням загальних зборів Козіївського КСП від 15.04.2000 року за № 3, та який ним був успадкований за додатковим свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.11.2001 року, однак тітка земельну ділянку не отримала.

Заявник вказує, що звертався до Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з метою отримання інформації, на що отримано відповідь № 96/336-23 від 28.02.2023 року про те, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Козіївське» (колишня назва КСП «ім. Леніна») зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0130089 від 11.11.1996 року за № 87 на ім`я ОСОБА_2 , який нею не отриманий та знаходиться у Відділу № 2 як невитребуваний, також зазначено, що на ім`я ОСОБА_3 сертифікат не виготовлявся та не реєструвався. Крім того, у відповіді Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області №21-01-10-187 від 19.05.2023 року зазначено, що в період з 1992 року по 2000 рік в АДРЕСА_1 проживала та була зареєстрована ОСОБА_3 , яка померла в 1993 році, також вказано, що в період з 1992 року по 2000 рік на території Козіївського старостинського округу (бувша Козіївська сільська рада) ОСОБА_2 не проживала і зареєстрована не була.

Зазначені факти свідчать про те, що під час виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0130089 від 11.11.1996 року за № 87 була допущена помилка, оскільки він був виписаний на ім`я ОСОБА_2 , в той час як потрібно було записати ім`я - ОСОБА_3 .

Заявник вважає, що в даному випадку допущена технічна помилка, яка перешкоджає його законному праву на успадкування права на земельну частку (пай) після смерті тітки.

Заявник ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява, в якій заявник просить завершити дослідження матеріалів у його відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях пояснив, що його тітка ОСОБА_3 працювала в КСП «ім.Леніна», де отримала Сертифікат про право на земельну частку (пай). Однак, у згаданому Сертифікаті було допущено технічну помилку, а саме: не правильно зазначено по-батькові тітки, замість правильного « ОСОБА_4 », зазначено « ОСОБА_5 ». Зміни у спірний Сертифікат внести натепер не можливо. У майновому сертифікаті, по-батькові тітки зазначено правльно, тобто « ОСОБА_4 ». Підтвердження даного факту, необхідно заявнику, для того, щоб оформити спадкові права.

Представник заінтересованої особи - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання від 28.07.2023 року про розгляд справи без участі представника, проти задоволення заяви не заперечують, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, заслухавши пояснення заявника та свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Козіївською с/Радою Краснокутського району /а.с. 6/.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який 13.01.1992 року посвідчений секретарем виконкому Козіївської сільської ради, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що належатиме їй на день її смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 . Заповіт на день смерті не скасований та не змінений /а.с.46/.

18.01.1994 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом нежитловий будинок житловою площею 17.90 кв.м, що знаходиться в с. Козіївка Краснокутського району Харківської області після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 24, № спадкової справи 213/1993 /а.с.48/.

06.11.2001 року ОСОБА_6 отримав додаткове Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, яке складається: з майнового паю у розмірі 1105 пайових гривень станом на 01.05.2000 року, що знаходиться у Козіївському КСП, та належить спадкодавці на підставі Свідоцтва про право на майновий пай № 264, виданого згідно з рішенням загальних зборів Козіївського КСП від 15.04.2000 року № 3/а.с.52/.

Як вбачається з копії Сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР № 0130089 видного на ім`я ОСОБА_2 , яка проживає в с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, на підставі рішення Краснокутської районної державної адміністрації від 11.07.1996 року № 401, в тому, що належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна, розміром 3,47 умовних кадастрових га/а.с.9/.

З повідомлення начальника Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.02.2023 року за вих. №96/336-23 вбачається, що вКнизі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Козіївське» (колишня назва КСП „ім. Леніна") на ім?я гр. ОСОБА_2 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ХР № 0130089 від 11.11.96 року за № 87, згідно з розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації № 401 від 11.07.1196 року, розміром 3,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), але сертифікат на право на земельну частку (пай) гр. ОСОБА_2 не отриманий, на даний час знаходиться у Відділі №2 як не витребуваний. На ім?я гр. ОСОБА_3 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Козіївське» (колишня назва КСП „ім.Леніна") відсутній запис про реєстрацію сертифікату /а.с.10/.

Зі змісту відповіді начальника Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.03.2023 року за вих.№ 129/336-23 вбачається, що гр. ОСОБА_2 включена до списку додатку до Державного акту на право колективної власності КСП „Козіївське" серії ХР-18-00-000230 зареєстрованого за № 5 від 29 жовтня 1997 року згідно з Книгою записів державних актів на право колективної власності на землю, а гр. ОСОБА_3 не включена до списку додатку до Державного акту на право колективної власності КСП „Козіївське"/а.с.11/.

Як вбачається з відповіді старости Козіївського старостинського округу виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району харківської області від 19.05.2023 року вих № 21-01-10-187, в період з 1992 року по 2000рік в АДРЕСА_1 проживала та була зареєстрована ОСОБА_3 , яка померла в 1993 році. В період з 1992 року по 2000рік на території Козіївського старостинського округу (бувша Козіївська сільська рада) ОСОБА_2 не проживала і зареєстрована не була /а.с.12/.

Під час підготовки документів для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем були встановлені розбіжності у написанні по-батькові спадкодавці у Сертифікаті на право на земельну частку (пай).

З копії спадкової справи № 213/93 заведеної після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що спадкова справа заведена за заявою ОСОБА_1 /а.с. 45/.

Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній документи, суд доходить висновку про наявність розбіжностей в написанні по-батькові спадкодавці у правовстановлюючому документі, а саме: у Сертифікаті на право на земельну частку (пай).

З копії Архівної довідки № 01-45/3775 від 08.12.2023 року виданої директором Державного архіву Харківської області вбачається, що вархівному фонді Бюро записів актів громадянського стану районних відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів про народження по Козіївській сільській раді Краснокутського району Харківської області за 1921 рік є запис від 18 вересня 1921 року (реєстраційний номер 138) про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 « ОСОБА_7 » (так у документі), батьки якої: « ОСОБА_8 » (так у документі), 27 років, та « ОСОБА_9 » (так у документі) 25 років, національність батьків не вказано. Аналогічні відомості містяться у копії «Книги записей рождений за 1921 год» /а.с. 77,82,83/.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Козіївською с/радою Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначено : ОСОБА_11 та ОСОБА_12 /а.с.78/

04.03.1951 року ОСОБА_10 уклала шлюб із ОСОБА_13 , який зареєстрований Краснокутським районним відділом ЗАГС Харківської області, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_14 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 виданого повторно від 28.09.1981 /а.с.80/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого повторно Козіївським с/радою Краснокутського району Харківської області, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками зазначено: ОСОБА_13 та ОСОБА_15 /а.с.79/

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 пояснила суду, що знайома із заявником, підтвердила той факт, що покійна ОСОБА_3 є тіткою заявника ОСОБА_1 . Свідок була знайома із ОСОБА_3 , яка разом із її матір`ю працювапла в КПС «ім.Леніна» та проживали на одній вулиці. Свідок зазначає, що по-батькові тітку заявника кличуть « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 ». Також їй відома, що заявник часто приїжджав до тітки, допомагав їй, лікував та займався похованням, так як дітей у неї не було і жила вона одиноко.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 пояснила суду, що ОСОБА_3 дійсно працювала в КСП «ім.Леніна», а у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) помилково зазначено по-батькові « ОСОБА_5 », замість правильного « ОСОБА_4 ». Свідок та ОСОБА_3 були сусідами, зазначила, що тітка заявника була в одній ланці з матір`ю та тіткою свідка на колгоспних полях. Зазначає, що заявник є племінником ОСОБА_3 , який часто приїздив до тітки, допомагав їй, займався її похованням, так як покійна дітей не мала, жила одиноко. Вважає, що помилка у написанні по-батькові спадкодавці заважає заявнику оформити спадщину.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просить встановити факт належності правовстановлюючого документу ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки зазначена обставина перешкоджає заявнику отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку чим, останній був вимушений звернутися до суду.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Згідно із ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.

У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0130089, виданий на підставі рішення Краснокутської районної державної адміністрації від 11.07.1996 року № 401, на ім`я ОСОБА_2 , належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з викладеного вище, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу сприятиме ОСОБА_1 в оформленні права на спадкування, яке він не може отримати у зв`язку з наявною в Сертифікаті помилкою, яка виникла при його складенні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 13, 76 - 81, 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 354, 395ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заявлену вимогу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0130089 від 11.11.1996 року за № 87 виготовлений на ім`я ОСОБА_2 , дійсно належить ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Заінтересована особа: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, розташована за адресою: вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська область, .

Суддя Бугаєнко І. В.