ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6829/23 Справа № 225/138/23 Суддя у 1-й інстанції - Мигалевич В.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №225/138/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Мигалевич В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що перебував у трудових відносинах з ДП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з 28.07.2020 по 01.11.2022, працював забійником на відбійних молотках підземним 6 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. Наказом №142 від 01.11.2022р. був звільнений за станом здоров`я відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України. Повного розрахунку при звільненні 01.11.2022 відповідач з ним не провів, а відтак у нього з`явилось право для звернення до суду з позовом до ДП «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2022 по час повного розрахунку. Відповідно до даних карткового рахунку ОСОБА_1 від 21.12.22, відповідач 24.11.2022 виплатив йому заборгованість по заробітній платі за жовтень 2022 року в розмірі 2349,90 грн., 13.12.2022 виплатив заборгованість по лікарняному за вересень 2022 року в розмірі 3633,20 грн., 16.12.2022 року виплатив одноразову допомогу за станом здоров`я в розмірі 10500 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6597,59 грн. 23.12.2022 виплатив допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів ФСС в розмірі 12765,85 грн. Тобто розрахунок по заробітній платі та іншим компенсаційним виплатам відповідач виконав з затримкою 36 робочих днів і не в повному обсязі.

З березня 2021 року він ( ОСОБА_1 ) перебував на лікарняних по отриманим професійним захворюванням. Позивачем були своєчасно надані відповідачу оригінали лікарняних листів, а відповідачем були прийняті дані лікарняні листи, однак до теперішнього часу не оплачені повністю з посиланням на відсутність коштів на підприємстві. Відповідач факт прийняття лікарняних листів від позивача не заперечує, як і те що нарахування для їх виплати виконанні підприємством з мінімальної заробітної плати, що підтверджує наявність заборгованості по розрахунковим виплатам позивача.

На 10.01.2023 період затримки розрахунку з 02.11.2022 становить вже 47 робочих днів. Відповідно до доданого до позову розрахунку середній заробіток за час затримки складає 22959,03 грн.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з ДП «Торецьквугілля» заборгованість по оплаті всіх лікарняних, розрахованих з середнього заробітку (оплаті тимчасової непрацездатності) та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.11.2022 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку, відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що в порушення вимог діючого законодавства, позивачу виплачена допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю в 2021 2022 роках виходячи з мінімальної заробітної плати. На вимогу суду позивач надав повний розрахунок суми заборгованості, однак розрахунок не був прийнятий судом, оскільки здійснений позивачем самостійно та не містить обґрунтованого розрахунку саме середньої заробітної плати. Судом залучено до участі у справі третю особу ГУТИПФУ в Донецькій області, до якої позивач не заявляв позовних вимог.

Також зазначає, що підприємство повинно провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, у томі числі й виплатити лікарняні у повному обсязі. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу, настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При цьому, вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Торецьквугілля» зазначає, що остаточний розрахунок по розрахунковим виплатам проведено з позивачем 15.12.2022 року, також 26.12.2022 року сплачено лікарняні за рахунок коштів ФССНВ. Відповідач не має можливості сплатити одразу при проведенні розрахунку зі звільненим працівником лікарняні в повному обсязі виходячи з того, що в Реєстрі застрахованих осіб не було даних про страховий стаж за останній рік, що призвело до нарахування лікарняних у відповідності з Наказом Міністерства соціальної політики України №1022 від 21.10.2015 року з мінімальної заробітної плати. Після надходження даних до Державного реєстру середня заробітна плата повинна бути перерахована. Таким чином відповідач проводить перерахунок сум лікарняних по мірі сплати ЄСВ. Окрім того, у зв`язку з запровадженням воєнного стану на всій території України з 24.02.2022 року та проведенням на території м. Торецька бойових дій, на шахтах ДП «Торецьквугілля» повністю зупинено видобуток вугілля, що унеможливлює отримання прибутку, це призвело до відсутності обігових коштів у підприємства. Постановою ВС від 11.11.2015 року у справі №6-2159цс15, суд дійшов висновку, що затримка розрахунку по оплаті праці відбулася не з вини роботодавця, а через настання обставин непереборної сили в зоні АТО, що підтверджується висновком торгово-промислової палати. Просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 22959,03 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач з 28.07.2020 по 01.11.2022 перебував у трудових відносинах з ДП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» і працював забійником підземним 6 розряду з повним робочим днем на підземній роботі.

01.11.2022 ОСОБА_1 звільнений за станом здоров`я відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України (наказ №142 від 01.11.2022).

Відповідно до довідки ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» №7/4 від 03.01.2023 при звільнені ОСОБА_1 було нараховані до виплати 77676,40 грн., з яких: одномісячна допомога за станом здоров`я - 13046,63 грн., допомога по тимчасовій непрацездатності, перші 5 днів за кошти підприємства з мінімальної заробітної плати - 1067,65 грн., перерахунок допомоги з тимчасової непрацездатності за перші 5 днів з середнього заробітку за період 2021-2022 роки в сумі 39419,17 грн., допомога по тимчасовій непрацездатності, за кошти ФСС з мінімальної заробітної плати - 8541,20 грн., перерахунок допомоги з тимчасової непрацездатності за кошти ФСС з середнього заробітку за період 2021 рік в сумі 7409,15 грн., стаціонарне обстеження згідно довідки - 5628,24 грн., компенсація за невикористану відпустку у сумі 12704,12 грн., утримана сума відпустки за липень 2022 року - 10139,76 грн.

Згідно з довідкою ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» №7/4 від 03.01.2023, на момент звільнення (01.11.2022р.) середньоденна заробітна плата позивача, розрахована на підставі порядку №100, затвердженого Постановою КМУ від 08.12.1995 року, становить 606,82 грн.

Обов`язкові утримання із цієї суми: податок з доходів фізичних осіб 18% в сумі-109,23 грн. військовий збір 1,55% в сумі - 9,10 грн. До виплати середньоденна заробітна плата складає - 488,49 грн.

Сплачено 15.12.2022 року: допомога по тимчасовій непрацездатності, перші 5 днів за кошти підприємства - 32512,32 грн.; одномісячна допомога за станом здоров`я - 10500,00 грн.; компенсація за невикористану відпустку - 6597,59 грн.

Також 26.12.2022 сплачено кошти у сумі 12765,85 грн. - лікарняні за рахунок коштів ФСС починаючи з шостого дня тимчасової непрацездатності.

Станом на 26.12.2022 року заборгованості немає (а.с.13).

Відповідно до довідки ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» №10/47 від 06.03.2023, наданої на Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 27.02.2023, за період 2021-2022 роки ОСОБА_1 надав для оплати наступні листки непрацездатності:

1) у жовтні 2021 року:

- лікарняний з 13.09.2021 по 22.09.2021; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6000/30,44=197,11 грн.) 1971,10 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 1586,73 грн.;

2) у листопаді 2021 року:

- лікарняний з 02.11.2021 по 11.11.2021 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6000/30,44=197,11грн.) 1971,10 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 1586,75 грн.;

3) у лютому 2022 року:

- лікарняний з 12.01.2022 по 19.01.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53 грн.) 1708,24 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 1375,14 грн.;

4) у квітні 2022 року:

- лікарняний з 04.03.2022 по 18.03.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 3202,95 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 2578,38 грн.

Після сплати єдиного внеску донараховано лікарняний до середнього заробітку за період непрацездатності з 13.09.2021 по 22.09.2021 (1649,04-197,11=1451,93) 14519,30 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 11688,04 грн.

5) у травні 2022 року:

- лікарняний з 02.04.2022 по 16.04.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 3202,95 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 2578,37 грн.;

- лікарняний з 22.04.2022 по 09.05.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 3843,54 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 3094,04 грн.;

6) у вересні 2022 року:

Після сплати єдиного внеску донараховано лікарняний до середнього заробітку за період непрацездатності з 12.01.2022 року по 19.01.2022 року (1717,96-213,53=1504,43) 12035,44 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 9688,53 грн.

7) у жовтні 2022 року:

- лікарняний з 30.06.2022 по 22.08.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 11530,62 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 9282,14 грн.;

- лікарняний з 23.08.2022 по 01.09.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 2135,303 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 1718,91 грн.;

- лікарняний з 02.09.2022 по 04.09.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 640,59 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 515,67 грн.

8) у листопаді 2022 року:

- лікарняний з 05.09.2022 по 19.10.2022 року; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 9608,85 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 7735,12 грн.

Після сплати єдиного внеску донараховано лікарняний до середнього заробітку за період непрацездатності з 02.11.2021 року по 11.11.2022 року (1678,94-197,11=1481,83) 14818,30 грн. сплачено за винятком усіх страхових внесків 11928,73 грн.

У зв`язку зі звільненням працівника за станом здоров`я у місяці звільнення донараховано до середнього заробітку тільки перші 5 днів лікарняних за рахунок коштів підприємства за такі періоди непрацездатності:

- з 02.04.2022 по 16.04.2022 року (1650,48-213,53= 1436,95 грн.) 7184,75грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5783,72 грн.;

- з 22.04.2022 по 09.05.2022 року (1650,48-213,53= 1436,95 грн.) 7184,75 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5783,72 грн.;

- з 30.06.2022 по 22.08.2022 року (1628,42-213,53= 1414,89 грн.) 7074,45 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5694,93 грн.;

- з 23.08.2022 по 01.09.2022 року (1578,43-213,53=1364,90 грн.) 6824,50 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5493,72 грн.;

- з 02.09.2022 по 04.10.2022 року (1460,72-213,53=1247,19 грн.) 3741,57 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 3011,96 грн.

Відповідно до Форми ОК-7 Пенсійного фонду України щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу ( ОСОБА_1 ) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Державним підприємством «Торецьквугілля» () з липня 2021 року до листопада 2022 включно не було сплачено жодні страхові внески, хоча за зазначений період, за винятком серпня-листопада 2022 року, ОСОБА_1 було нараховано суму фактичного заробітку/доходу, отриманого від ДП «Торецьквугілля».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по оплаті лікарняних, розрахованих із середнього заробітку позивача (оплаті тимчасової непрацездатності), суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неповною сплатою єдиного соціального внеску та відсутністю страхового стажу у застрахованої особи, Відокремлений підрозділ «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» здійснив розрахунок допомоги за листками непрацездатності ОСОБА_1 виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час настання страхового випадку, яка з 01.01.2021 р. становила 6000 грн., з 01.12.2021 р. становила 6500 грн., а з 01.10.2022 р. становила 6700 грн., що підтверджується відповіддю відповідача від 03.01.2023 №7/4 на заяву позивача від 22.12.2022.

Суд врахував, що обов`язок нарахування застрахованій особі відповідного розміру матеріального забезпечення покладений законом саме на роботодавця, як страхувальника, однак, позивачем у позові не заявлено позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам із розрахунку 100% середньої заробітної плати позивача, та зобов`язання відповідача зробити розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам, із розрахунку 100% його середньої заробітної плати та надати до уповноваженого органу управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку відповідні заяви-розрахунки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок при звільненні було проведено лише 16.12.2022р., однак затримка розрахунку при звільненні з працівником сталася не з вини роботодавця, а внаслідок форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили), а саме військової агресії проти України, що є підставною для звільняння від відповідальності за порушення зобов`язання.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до ст.19 цього Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірах: допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Статтею 22 Закону встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 26 червня 2015 року №440 затверджено Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця.

Згідно з цим Порядком оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи.

Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Дні тимчасової непрацездатності оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах, визначених частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Застраховані особи, страховий стаж яких за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку становить, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, менше шести місяців, мають право на оплату днів тимчасової непрацездатності в розмірі, який визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але не перевищує в розрахунку на місяць розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Відповідно до Форми ОК-7 Пенсійного фонду України щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу ( ОСОБА_1 ) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Державним підприємством «Торецьквугілля» () з липня 2021 року до листопада 2022 включно не було сплачено страхові внески, хоча за зазначений період, за винятком серпня-листопада 2022 року, ОСОБА_1 було нараховано суму фактичного заробітку/доходу, отриманого від ДП «Торецьквугілля», здійснено розрахунок допомоги за листками непрацездатності ОСОБА_1 виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час настання страхового випадку, яка з 01.01.2021 р. становила 6000 грн., з 01.12.2021 р. становила 6500 грн., а з 01.10.2022 р. становила 6700 грн..

При цьому, позивачем не оскаржено дії ДП «Торецьквугілля» щодо несплати страхових внесків з липня 2021 року до листопада 2022 року та не заявлено позовних вимог щодо сплати таких внесків та проведення перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам із розрахунку 100% середньої заробітної плати позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Торецьквугілля» на його користь заборгованості по оплаті всіх лікарняних.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що при звільненні ОСОБА_1 було нараховано 77676,40 грн., з яких: одномісячна допомога за станом здоров`я - 13046,63 грн., допомога по тимчасовій непрацездатності, перші 5 днів за кошти підприємства з мінімальної заробітної плати - 1067,65 грн., перерахунок допомоги з тимчасової непрацездатності за перші 5 днів з середнього заробітку за період 2021-2022 роки в сумі 39419,17 грн., допомога по тимчасовій непрацездатності, за кошти ФСС з мінімальної заробітної плати - 8541,20 грн., перерахунок допомоги з тимчасової непрацездатності за кошти ФСС з середнього заробітку за період 2021 рік в сумі 7409,15 грн., стаціонарне обстеження згідно довідки - 5628,24 грн., компенсація за невикористану відпустку у сумі 12704,12 грн., утримана сума відпустки за липень 2022 року - 10139,76 грн.

15.12.2022 року ОСОБА_1 виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 49 609,91 грн., 26.12.2022 року виплатив заборгованість по заробітній платі в розмірі 12765,85 грн. Тобто розрахунок по заробітній платі та іншим компенсаційним виплатам відповідач виконав з затримкою 36 робочих днів, але розрахунок з позивачем був виконаний не в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/10 зазначила, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, на відповідача не може бути покладено обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначеному ст.117 КЗпП України, якщо останній довів, що така затримка відбулася не з його вини, а за обставинами непереборної сили і форс-мажорних обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі №359/3250/20, від 22.09.2021 року у справі №359/3843/20 та від 28.09.2021 року у справі №3.

24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, який триває по теперішній час.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань, це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні».

Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (статті 82 ЦПК України).

Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підстави звільнення від доказування встановлені статтею 82 ЦПК України, а саме: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1); обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3).

Так, листом від 28.02.2022 року №2021/02.0-7.1 Торговопромислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Міністерство економіки України наддало роз?яснення про те, що форс-мажорні обставини засвідчені Торгово-промисловою палатою від 24.02.2022 року поширюються також на зобов`язання роботодавця з трудових відносин.

У відзиві на позовну заяву, представником відповідача ДП «Торецьквугілля» зазначено про те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на всій території України з 24.02.2022, встановленого Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, та проведенням на території м. Торецька бойових дій на шахтах ДП «Торецьквугілля» повністю зупинено видобуток вугілля (через перебої постачання електроенергії гірничі виробки затоплено, підприємство працює в режимі водовідливу). Відсутність видобутку унеможливлює отримання прибутку від реалізації вугілля, що призвело до відсутності обігових коштів у підприємства.

Колегія суддів зауважує, що загальновідомим є той факт, що з початку повномасштабної агресії проти України територія майже всієї неокупованої частини Донецької області є територією активних бойових дій, практично всі населенні пункти, зокрема й місто Торецьк, яке знаходиться на лінії розмежування, на території якого розташоване ДП «Торецьквугілля», піддаються постійним артобстрілам, авіаційним нальотам та бомбардуванням. У зв`язку із загрозою для життя та здоров`я мирного населення, з серпня 2022 року на території Донецької області, в тому числі й в м.Торецьку, проводиться обов`язкова евакуація.

Такі обставини виключають можливість здійснення виробничого процесу на підприємстві відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов обгрутованого висновку щодо наявності форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну виплату працівникові всіх належних сум.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19 липня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: