ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1219/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1975/23Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

за участі секретаря: Боштенко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2015 року у справі за заявою Управління майном комунальної власності міста, заінтересовані особи: територіальна громада в особі Полтавської міської ради , Друга полтавська державна нотаріальна контора , ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Управління майном комунальної власності міста звернулось до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій належало 29/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Оскільки спадщину ніхто не прийняв, наявні підстави для визнання спадщини відумерлою.

Заявник просив:

визнати спадщину померлої ОСОБА_3 , що складається з 29/50 частин жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою. Передати зазначене майно територіальній громаді міста в особі Полтавської міської ради.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 квітня 2015 року заяву Управління майном комунальної власності міста про визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка складається з 29/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 відумерлою. Передано майно померлої ОСОБА_3 , що складається з 29/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 у власність територіальної громади в особі Полтавської міської ради.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції, виходив з того, що після смерті ОСОБА_3 05 березня 1994 року до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходили; свідоцтво про право на спадщину не видавалось; спадкоємці майна ОСОБА_3 за заповітом і законом відсутні; спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, тому, на підставі пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, застосуванню підлягає стаття 1277 ЦК України.

Не погодившись з даним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_1 , в особі його представника адвоката Бурбак О.В., оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неналежне застосування норм матеріального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Управління майном комунальної власності міста про визнання спадщини відумерло відмовити.

Зазначав, що ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Після померлого ОСОБА_4 , спадщину прийняв він, його син ОСОБА_1 , який 02 серпня 1995 року звернувся до Другої Полтавської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

Зазначав, що факт прийняття апелянтом спадщини після ОСОБА_3 встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказування не потребує.

Також вказував, що з урахуванням законодавчих вимог та встановлених фактів рішенням суду першої інстанції, він, апелянт є спадкоємцем після ОСОБА_3 , а тому під час прийняття рішення Київським районним судом м. Полтави від 29 квітня 2015 року було вирішено його права та обов`язки.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 , свій відзив подало Управління майном комунальної власності міста, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, зазначало, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та повно з`ясував обставини, що мають значення для розгляду справи, тому просило рішення Київського районного суду міста Полтави від 29 квітня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника - адвоката Бурбак О. В. залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 квітня 2015 року залишено без змін.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо визнання спадщини відумерлою та зазначив, що ОСОБА_1 не доведено факт прийняття ОСОБА_4 (батьком ОСОБА_1 ) спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Апеляційний суд відхилив твердження ОСОБА_1 про те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_4 , який прийняв спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, через їх не підтвердження належними доказами.

Аргументи апеляційної скарги про те, що факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_3 встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року суд вважав необґрунтованими, оскільки постановою Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2021 року у справі №552/2629/18 рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року скасовано та заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів залишено без розгляду.

Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 після скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року, на підтвердження місця проживання його батька ОСОБА_4 надав ксерокопії домової книги «для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 від 1962 року», однак з даної домової книги не вбачається за можливе встановити місце реєстрації та проживання ОСОБА_4 на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Не погодившись із вказаним рішенням його в касаційному порядку оскаржив ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 яка підписана представником ОСОБА_5 задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2021 року скасовано.

Справу № 552/1219/15-ц передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Померлій на праві власності належало 29/50 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , що вбачається з повідомлення ПП ПБТІ Інвентаризатор від 20 квітня 2015 року №3123.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно із висновком експертного будівельно-технічного дослідження, виконаного 26 травня 2017 року судовим експертом Мазуром О.І., житловий будинок, що становить 29/50 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 характеризується непридатним технічним станом (при фізичному зносі 88%). Експертом зазначено, що подальше використання за цільовим призначенням неможливе.

На підставі вищезазначеного, рішенням Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради №157 від 27 червня 2017 року було затверджено акт комісійного обстеження та визнано технічний стан 29/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , непридатним для подальшого використання.

Окрім цього, відповідно до рішення двадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання «Про припинення права власності за територіальною громадою міста на 29/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 » від 15 вересня 2017 року було вирішено припинити право комунальної власності за територіальною громадою міста Полтави на вищевказаний об`єкт нерухомості у зв`язку зі знищенням та непридатністю для подальшої експлуатації.

Земельна ділянка під вказаним домоволодінням не була оформлена власником будинку та на момент розгляду справи у суді першої інстанції перебувала у комунальній власності міста.

Частиною першої статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За пунктом 8 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Тобто, правовими підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути: відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом; позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом.

Аналіз статті 1277 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що для набуття майном статусу відумерлого, по-перше, необхідна відсутність спадкоємців, або ж їх відмова від прийняття спадщини. По-друге, звернення до суду з відповідною заявою після спливу одного року з часу відкриття спадщини. І по-третє, статус відумерлого майна повинен бути встановлений відповідним судовим рішення.

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

За частиною 1статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання спадщини відумерлою є встановлена обставина відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, або усунення таких спадкоємців від права на спадкування, або існують наявна відмова спадкоємців від прийняття спадщини чи факт її не прийняття такими особами.

Відповідно частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 1статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що домовою книгою для прописки громадян, які проживають у будинку по АДРЕСА_1 , підтверджується наявність особи що постійно проживала з ОСОБА_3 , її син ОСОБА_4 ,цей факт свідчить про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи ,що спадкоємці відсутні, спадкове майно ніхто не прийняв, у зв`язку із чим суд визнав спадщину після ОСОБА_3 відумерлою. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на дату відкриття спадщини) запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном. Щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , передбачено фактичний вступ у володіння нею (який повинен мати місце протягом шести місяців з дня відкриття спадщини), а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину без обмеження строку на отримання цього свідоцтва.

Управлінням майном комунальної власності міста подано заяву в порядку окремого провадження, а під час розгляду заяви встановлено наявність особи, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ,що є спадкоємцем ОСОБА_3 тому вказана заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, наявний спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Висновок суду першої інстанції про те, що вказана заява підлягає задоволенню не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Згідно з частиною 6статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Висновок щодо застосування положень частини 6 статті 294 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18.

Отже, вирішення питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено спір про право, що підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

З огляду на викладене , колегія суддів погоджується із аргументами апеляційної скарги та вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Рішення Київського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2015 року підлягає скасуванню, а заяву Управління майном комунальної власності виконкому Полтавської міської ради необхідно залишити без розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.2,ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1,ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційну скаргу задоволено, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції підлягають компенсації Управлінням майном комунальної власності міста .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів;

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Бурбак Оксани Валеріївни задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове, яким заяву Управління майном комунальної власності міста виконкому Полтавської міської ради про визнання спадщини відумерлою залишити без розгляду.

Стягнути з Управління майном комунальної власності міста виконкому Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 182 , 70 грн.

Стягнути з Управління майном комунальної власності міста виконкому Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу касаційної скарги у сумі 487,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 січня 2023 року.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов