ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-104/11 Номер провадження 22-ц/814/766/23Головуючий у 1-й інстанції Семіряд І.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року, ухвалене суддею Семіряд І.В., повний текст рішення складено 27 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення грошової компенсації, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 24.04.2012 року (т.5 а.с. 13-16), остаточно просила суд поділити майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відступивши від рівності часток на її користь та виділити їй на праві приватної власності наступне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; 21/100 частини квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину садового будинку літ. «А-1» цегляний загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 частину сараїв літ. «Б», «Г», 1/2 частину гаражу літ. «В», розташованих в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 ; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,103 га, розташованої в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55; 1/2 частину автомобіля марки «Audi Q7», державний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину автомобіля марки «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 ; 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_4 ГБК «Весна», розташованого по вул. Р.Ролана, 12, в м. Харкові, а всього на загальну суму 391 619,50 грн. Іншу частину зазначеного майна просила виділити на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 на загальну суму 350 746,50 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь 1/2 частину статутного капіталу ТОВ «Кріт» у розмірі 125 000,00 грн.; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 13.02.2008 року, визнавши за нею право приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири; зобов`язати відповідача ОСОБА_1 відновити її порушене право власності на 1/2 частину вказаної квартири шляхом придбання квартири, загальною площею 76,0 кв.м. у новозбудованому будинку в Шевченківському районі м. Харкова поруч зі станцією метро «Наукова»; визнати порушенням її права спільної сумісної власності відчуження відповідачем ОСОБА_1 машиномісця АДРЕСА_4 , загальною площею 17,9 кв.м., розташованого у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_5 та стягнути з відповідача ОСОБА_1 1/2 частину вартості вказаного машиномісця у розмірі 24 754,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1994 року по 25.09.2007 рік. Від даного шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей, які мешкають разом з нею та знаходиться її утриманні. З відповідачем вона разом не мешкає, сумісного господарства не веде. Все зазначене нею в позові майно було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі за кошти їх родини. Квартира АДРЕСА_3 , та машиномісце були відчужені відповідачем без її згоди, тому зазначені дії відповідача щодо одноособового розпорядження майном є неправомірними. Вважає, що приватизовані відповідачем 42/100 частини квартири АДРЕСА_2 , також підлягають розподілу, як майно придбане відповідачем під час перебування у шлюбі. Крім того позивач зазначає, що з нею проживають спільні діти сторін, які перебувають на її вихованні та утриманні, тому її доля в праві власності на спірне майно підлягає збільшенню, з вказаним неї відступленням від рівності часток. Згоди з відповідачем щодо розподілу спірного майна не досягнуто.

12.09.2008 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати за ним право приватної власності на автомобіль марки «Audi Q7», квартиру АДРЕСА_3 , житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, розташовані в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55. (т. 1 а.с. 24-26; т. 2 а.с. 95-97).

У зустрічному позові відповідач ОСОБА_1 не заперечував щодо придбання під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_2 зазначених останньою автомобілів, будинку та земельної ділянки в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 , квартир розташованих за адресами: АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 . Щодо іншого зазначеного позивачем майна позовні вимоги не визнає, так як вказане майно не є сумісним. З позивачем ОСОБА_2 має напружені стосунки, згоди щодо розподілу спірного майна між ними не досягнуто.

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 13.05.2009 року зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 (т.1 а.с. 72-73).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 року закрито провадження у цивільної справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частини статутного капіталу ТОВ «Кріт» (т. 5 а.с. 37).

Рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділу майна подружжя - частково задоволені. Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину садового будинку літ. «А-1», загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 частину сараю літ. «Б», «Г»; 1/2 частину гаражу літ. «В», що знаходяться в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 ; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,103 га, яка знаходиться в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55; 1/2 частину автомобіля «Audi Q7», державний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину автомобіля «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину садового будинку літ.«А-1», загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 частину сараю літ. «Б», «Г», 1/2 частину гаражу літ. «В», що знаходяться в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 ; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,103 га, яка знаходиться в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55; 1/2 частину автомобіля «Audi Q7», державний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину автомобіля «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 . Зобов`язано ОСОБА_1 придбати квартиру загальною площею 76,0 кв.м. у новозбудованому будинку в Дзержинському районі м. Харкова поруч зі станцією метро «Наукова`для ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24 754,00 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в іншій частині - відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовлено.

З тексту вказаного рішення суду вбачається, що під час розгляду справи представником ОСОБА_2 було уточнено її позовні вимоги, а саме: замість гаражного боксу № НОМЕР_4 в ГБК «Весна», розташованого по вул. Р.Ролана, 12 в м. Харкові, представник ОСОБА_2 просив суд поділити між колишнім подружжям гараж № НОМЕР_5 , загальною площею 22,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_8 (т. 5 а.с. 40-44).

29.09.2014 року представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 року, провадження за якою було відкрито ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.10.2014 року, в якій просив суд скасувати зазначене рішення суду та постановити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль марки «Audi Q7», квартиру АДРЕСА_3 , садовий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, розташовані в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55. За позивачем ОСОБА_2 визнати право приватної власності на автомобіль марки «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 , квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 100 000 грн. (т. 5 а.с. 54-56, 72).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 17.06.2015 року заява представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 року - задоволена, зазначене рішення суду - скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами, з призначенням справи до судового розгляду у визначену дату (т. 5 а.с. 155).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 року закрито провадження у цивільної справі в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у зв`язку з відмовою від зустрічних позовних вимог (т. 5 а.с. 164).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 року затверджено мирову угоду від 29.05.2015 року, укладену у даній цивільній справі між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 , провадження у справі - закрито у зв`язку із затвердженням мирової угоди (т. 5 а.с. 181-182, 185).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03.05.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 року про закриття провадження у справі за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 та закриття провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 у зв`язку з затвердженням мирової угоди - задоволена частково. Ухвала Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 року про закриття провадження у справі за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 - залишена без змін. Ухвала Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 року про закриття провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 у зв`язку з затвердженням мирової угоди -скасована, питання передано на новий розгляд суду першої інстанції (т. 6 а.с. 23-26).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 21.02.2019 року клопотання ОСОБА_3 про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 (т. 5 а.с. 87, 91).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 31.10.2019 року відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у затвердженні мирової угоди, так як її умови порушують права та законні інтереси третьої особи ОСОБА_3 (т.6 а.с.121).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі продажу недійсним та стягнення грошової компенсації, третя особа: ОСОБА_3 - задоволено частково.

Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: за ОСОБА_2 визнано право приватної власності на: 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 ідеальну частину садового будинку літ. «А-1», загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 ідеальну частину сараю літ. «Б», «Г»; 1/2 ідеальну частину гаражу літ. «В», розташованих в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55; 1/2 ідеальну частину земельної ділянки, загальною площею 0,103 га, розташованої в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55; 1/2 ідеальну частину автомобіля марки «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 .

За ОСОБА_1 визнано право приватної власності на: 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 ідеальну частину садового будинку літ. «А-1», загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 ідеальну частину сараю літ. «Б», «Г»; 1/2 ідеальну частину гаражу літ. «В», розташованих в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55; 1/2 ідеальну частину земельної ділянки, загальною площею 0,103 га, розташованої в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» №55; 1/2 ідеальуї частину автомобіля марки «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 .

Стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсація вартості наступного майна: 1/2 частина машиномісця № НОМЕР_6 , розташованого у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_5 , в сумі 24 754 грн.; залишок вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , в сумі 60 000 грн., а всього у загальній сумі 84 754 гн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не взяв до уваги права та інтереси спільної доньки сторін ОСОБА_4 , бо в мировій угоді, яка була затверджена ухвалою суду першої інстанції від18.06.2015 року було визнано право власності на 42/100 частки квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 , в подальшому ОСОБА_5 не було залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору. Дане рішення було досягнуте домовленістю між ним і колишньою дружиною ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що аліменти він не сплачував, а в рахунок аліментів він зобов`язувався передати у власність доньки нерухомість. Також вказує, що суд не взяв до уваги той факт, що у мировій угоді, яка була затверджена ухвалою суду першої інстанції від 18.06.2015 року, було визнано право власності за позивачем ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_5 по АДРЕСА_8 , та квартиру АДРЕСА_1 , які були зареєстровані останньою 11.07.2016 року приватним нотаріусом Ємельяновою І.Г. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, таким чином рішення суду в даній частині вже було виконане, але ні позивачем, ні її представником дана інформація не була надана суду першої інстанції. Таким чином, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 11.07.2016 року було сплачено на користь ОСОБА_2 34 000 грн., про що свідчить власноручно складена позивачем ОСОБА_2 розписка, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_1 . Також вказує, що визнаючи право власності по Ѕ частині за позивачем та відповідачем на садовий будинок, сараї, гараж, земельної ділянки, розташованих в АДРЕСА_9 , суд не взяв до уваги той факт, що дане майно взагалі не є спільною сумісною власністю подружжя та навіть ніколи не належало їм, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.2000 року за №2-1198 ОСОБА_2 купила садовий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_10 . 15.05.2021 року між матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_6 та його братом ОСОБА_7 укладено договір про пайову участь у будівництві садового будинку за адресою: АДРЕСА_10 , яка належала на праві власності матері ОСОБА_1 ОСОБА_6 . Власником же земельної ділянки АДРЕСА_9 за вищевказаною адресою був брат ОСОБА_1 ОСОБА_7 , тобто спірний садовий будинок та земельна ділянка АДРЕСА_9 взагалі не відносяться до спільно набутого майна під час шлюбу подружжя ОСОБА_8 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.11.2021 року дана цивільна справа витребувана з Дзержинського районного суду м. Харкова (т.6 а.с. 190).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.01.2022 року у даній цивільній справі відкрите апеляційне провадження, на час апеляційного провадження зупинено дію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 року (т.6 а.с. 209-210).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 року дана цивільна справа призначена до апеляційного розгляду на 06.04.2022 року о 14-00 год., з повідомленням учасників справи та заява представника ОСОБА_9 адвоката Хоміча А.А. про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залишена без задоволення (т.6 а.с. 230-210, 231-232).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 02.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.6 а.с. 238).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 09.01.2023 року о 10-00 год., з повідомленням учасників справи (т.6 а.с. 239).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, 22.12.2022 року на сайті «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик ОСОБА_3 для участі у даній справі (т.6 а.с. 244), відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи телефонограмою від 22.12.2022 року (т.6 а.с. 243). Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заяви про відкладення справи розглядом не надходили. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Відповідач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинен виявляти інтерес до відомого йому провадження, зокрема, щодо руху поданої ним апеляційної скарги та результату розгляду її судом.

Отже, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_1 був ініціатором апеляційного провадження, а тому, звернувшись з апеляційною скаргою у справі, він є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно копій свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу, свідоцтв про народження дітей та рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 25.09.2007 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 з 23.04.1994 року по 25.09.2007 рік, від якого сторони мають трьох спільних дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 9,12,13,14,27).

У період перебування в зареєстрованому шлюбі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для потреб своєї родини придбали як рухоме так і нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; садовий будинок літ. «А-1», загальною площею 28,5 кв.м., сарай літ. «Б», «Г», гараж літ. «В», розташовані в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,103 га, розташовану в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Audi Q7» державний номер НОМЕР_2 ; машиномісце № НОМЕР_6 , розташоване у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 10,11,183-184,185,186,187,198-199,215,232-234; т.2 а.с. 122,166,179-180,182,209-239; т.5 а.с.17,144 ).

Право власності на зазначене рухоме та нерухоме майно за згодою подружжя зареєстровано, як на ім`я позивача ОСОБА_2 , зокрема: садовий будинок, сарай, гараж, розташовані в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 ; земельна ділянка, розташована в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка» № НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Seat Ibiza», так і на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а саме на наступне майно: квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_3 ; автомобіль марки «Audi Q7», державний номер НОМЕР_2 ; машиномісце № НОМЕР_6 , розташоване у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_5 .

В судовому засіданні наявними доказами доведено, що вказане спірне рухоме та нерухоме майно за взаємною згодою сторін придбано під час перебування останніх в зареєстрованому шлюбі, тому воно є спільним сумісним майном сторін.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12. 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як роз`яснив в абзаці 1 п. 24 постанови ПВС України від 21.12. 2007 № 11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 22 постанови ПВС України від 21.11.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем ОСОБА_1 спірний автомобіль марки «Audi Q7» 04.06.2008 був реалізований без згоди позивача ОСОБА_2 , а тому суд визнав, що згоди на реалізацію транспортного засобу на момент його відчуження між сторонами не досягнуто, а від так, позивач ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля (т. 5. а.с. 144-147,150-151).

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 17.01.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки спільного майна задоволені, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 в рахунок компенсації ринкової вартості 1/2 частки спірного автомобіль марки «Audi Q7» була стягнення відповідна грошова компенсація (т. 5 а.с. 62-63), тому суд першої інстанції в цій частині дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частини поділу в натурі автомобіля марки «Audi Q7», державний номер НОМЕР_2 , задоволенню не підлягають, так як питання грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля вирішено вище зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили (т.5 а.с. 62-63).

У суді першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 спірне машиномісце № НОМЕР_6 , розташоване у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_5 , реалізоване за договором купівлі-продажу від 08.04.2011 року без згоди позивача ОСОБА_2 за 49 508 грн., якими відповідач розпорядився на власний розсуд (т. 2, а.с. 119-122, 179-180, 182).

Відповідно до приписів ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Суд першої інстанції визнав, що так як згоди на реалізацію машиномісця на момент його відчуження між сторонами не досягнуто, підлягає поновленню порушене право власності позивача ОСОБА_2 на зазначене машиномісце шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного машиномісця у розмірі 24 754 грн.

Також позивач ОСОБА_2 просила суд визнати договір купівлі-продажу від 13.02.2008 року спірної квартири АДРЕСА_3 , недійсним, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири, та зобов`язати відповідача ОСОБА_1 відновити її порушене право власності на 1/2 частку цієї квартири шляхом придбання квартири, загальною площею 76,0 кв.м., у новозбудованому будинку в Шевченківському районі м. Харкова поруч зі станцією метро «Наукова».

Суд першої інстанції визнав, що зазначені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають так як є взаємовиключними. Як встановлено судом першохї інстанції, спірна квартира дійсно була придбана сторонами під час шлюбу, тому як позивачу, так і відповідачу на праві власності належали по 1/2 частині, її продаж повинен був вчинений за взаємною згодою співвласників житла, чого відповідачем ОСОБА_1 не було здійснено.

Спірна квартира АДРЕСА_3 , реалізована без згоди позивача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2008 року за 560 000 грн., якими відповідач розпорядився на власний розсуд. (т.1 а.с.10; т.2, а.с.87; т.5, а.с. 137,138,140-142).

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що не може бути визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, а також витребувано її у добросовісного набувача та одночасно зобов`язано відповідача придбати іншу квартиру в рахунок компенсації за спірну частку.

У суді першої інстанції сторонами клопотань про призначення та проведення відповідної судово - товарознавчої експертизи для визначення вартості вказаної квартири не заявлялося, визначена в договорі купівлі-продажу вартість квартири не оспорювалася.

В частині суд першої інстанції, виходячи із визначеної у договору купівлі-продажу вартості квартири та відповідно до приписів ст. 68 СК України, з урахуванням того, що згоди на реалізацію зазначеної квартири на момент її відчуження між сторонами не досягнуто, прийшов до висновку про поновлення порушеного права власності позивача ОСОБА_2 на вказану квартиру шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини спірної квартири у розмірі 280 000 грн.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 під час розгляду даної цивільної справи добровільно сплатив позивачу ОСОБА_2 частину грошової компенсації в рахунок спірного нерухомого майна у розмірі 10 000 доларів США, що, як встановлено сторонами, еквівалентно 220 000 грн., про що свідчить відповідна власноручно складена позивачем ОСОБА_2 розписка від 29.05.2015 року, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що з врахуванням вказаної суми з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця в грошової компенсації вартості 1/2 частини вищезазначеної спірної квартири в сумі 60 000 грн. (т. 5 а.с.175,178-179).

Судом першої інстанції встановлено, що 42/100 частини квартири АДРЕСА_2 , не є спільною сумісною власністю сторін, хоча право власності на неї у відповідача ОСОБА_1 виникло під час шлюбу з позивачем ОСОБА_2 , оскільки право власності у відповідача ОСОБА_1 на частку цієї квартири виникло на підставі її приватизації, яка мала місце 06.07.1994 року, та у відповідності з нормами законодавства, які діяли на час приватизації квартири, вона є особистою власністю відповідача ОСОБА_1 (т.1 а.с.10,84).

Суд не прийняв до уваги посилання позивача ОСОБА_2 на приписи ч.5 ст. 61 СК України, відповідно до якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, оскільки зазначена норма набула чинності лише з 11.01.2011 року та не діяла на час приватизації квартири.

Судом першої інстанції також встановлено, що земельна ділянка площею 0,103 га, яка розташована в АДРЕСА_9 , з розташованими на ній садовим будинком літ. «А-1», загальною площею 28,5 кв.м., сараями літ. «Б», «Г», гаражем літ. «В», автомобіль марки «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_3 , придбані сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, що останніми не заперечувалося, тому суд визнав, що вказане майно підлягає розподілу між сторонами у рівних частках по 1/2 ідеальної частини за кожним співвласником.

Судом першої інстанції також встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , придбана сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, що останніми не заперечувалося, тому суд визнав, що вказана квартира підлягає розподілу між сторонами у рівних частках по 1/2 ідеальної частини за кожним співвласником.

Суд першої інстанції також визнав, шо позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині відступлення від рівності часток в інтересах їхніх малолітніх дітей щодо зазначеного житлового приміщення та визнання за нею в цілому права власності на вищезазначену спірку квартиру задоволенню не підлягають, так як позивачем ОСОБА_2 не наведено вагомих підстав для відступлення від рівності часток. Крім того, суд визнав, що в результаті запропонованого варіанту поділу вказаної квартири відповідач втратить право власності щодо сумісного нерухомого майна, що суперечить приписам ч.1 ст. 321 ЦК України, в якій зазначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні без належних підстав.

В частині позовних вимог позивача ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь 1/2 частину статутного капіталу ТОВ «Кріт» у розмірі 125 000 грн., то суд першої інстанції вказав, що ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 року закрито провадження у справі в цій частині зазначених позовних вимог, так як цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (т.5 а.с. 37).

Позивач ОСОБА_2 також просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_4 ГБК «Весна», розташованого по АДРЕСА_5 .

Судом першої інстанції встановлено, що гаражний бокс № НОМЕР_4 ГБК «Весна», розташований по АДРЕСА_5 , не належить на праві приватної власності сторонам у справі, а тому не є їх сумісним нерухомим майном (т. 1 а.с.10; т. 2 а.с.134-141), тому під час попереднього розгляду справи представником позивача ОСОБА_2 були уточнені позовні вимоги, а саме: замість гаражного боксу № НОМЕР_4 в ГБК «Весна», розташованого по вул. Р.Ролана, 12 в м. Харкові, представник ОСОБА_2 просив суд поділити між подружжям гараж АДРЕСА_11 (т. 5 а.с. 40-44).

Суд першої інстанції визнав, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині розподілу зазначеного нею гаражу № НОМЕР_5 , розташованого по АДРЕСА_8 , задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на вказаний гараж було визнано за відповідачем ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з відповідачем та припинення шлюбних відносин, на підставі рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 29.06.2010 року, яке набрало законної сили та є чинним (т. 2 а.с.177,178; т.5 а.с.165-169).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у разі наявності у позивача ОСОБА_2 підстав вважати, що рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 29.06.2010 року було порушено її права, вона не позбавлена можливості оскаржити зазначене рішення у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення грошової компенсації.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги права та інтереси спільної доньки сторін ОСОБА_4 , бо в мировій угоді, яка була затверджена ухвалою суду першої інстанції від 18.06.2015 року було визнано право власності на 42/100 частки квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 , в подальшому ОСОБА_5 не було залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, що дане рішення було досягнуто домовленістю між ним і колишньою дружиною ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що аліменти він не сплачував, а в рахунок аліментів він зобов`язувався передати у власність доньки нерухомість, то ці доводи не заслуговують на увагу та не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки вказана мирова угода була скасована апеляційним судом, заяв про залучення до участі у справі вказаної третьої особи до суду не надходило, про зазначену домовленість відповідач ОСОБА_1 у зустрічному позові від 12.09.2008 року (т.1 а.с. 24-26) та у позовній заяві зі змінами та доповненнями (т.2 а.с. 95-97) не заявляв, вказував, що квартира АДРЕСА_2 належить йому на праві приватної у порядку приватизації на підставі свідоцтва про житло від 06.07.1994 року, тому не підлягає поділу між подружжям.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги той факт, що у мировій угоді, яка була затверджена ухвалою суду першої інстанції від 18.06.2015 року, було визнано право власності за позивачем ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_5 по АДРЕСА_8 , та квартиру АДРЕСА_1 , які були зареєстровані останньою 11.07.2016 року приватним нотаріусом Ємельяновою І.Г. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, таким чином рішення суду в даній частині вже було виконане, але ні позивачем, ні її представником дана інформація не була надана суду першої інстанції, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 11.07.2016 року було сплачено на користь ОСОБА_2 34 000 грн., про що свідчить власноручно складена позивачем ОСОБА_2 розписка, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_1 , то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Крім цього, у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не посилався на ці обставини, докази на підтвердження цих обставин суду не надавав. Статтею 44 ЦПК України передбачено поворот виконання рішення, постанови. Згідно ч. 5 вказано статті питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони, така заява відповідачем не подавалася.

Доводи апеляційної скарги про те, що визнаючи право власності по Ѕ частині за позивачем та відповідачем на садовий будинок, сараї, гараж, земельної ділянки, розташованих в АДРЕСА_9 , суд не взяв до уваги той факт, що дане майно взагалі не є спільною сумісною власністю подружжя та навіть ніколи не належало їм, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.2000 року за №2-1198 ОСОБА_2 купила садовий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_10 , то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 20.05.2000 року ОСОБА_2 купила садовий будинок, загальною площею 28,5 кв.м., з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку площею 0,103 га, розташовані в АДРЕСА_10 (т.1 а.с. 232), що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (т.1 а.с. 233).

Рішенням Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області від 07.11.2011 року за заявою ОСОБА_2 про уточнення та виправлення помилки у номері її садового будинку та земельної ділянки в садовому товаристві «Оргтехніка» визнано, що номер садового будинку та земельної ділянки, що розташовані в садовому товаристві «Оргтехніка» на території Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області в районі села Ржавець, які належать ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу, становить №55 (т.5 а.с. 17).

У суді першої інстанції відповідач не посилався на ці обставини, у своїй позовній заяві від 12.09.2008 року (т.1 а.с.24-26) він просив суд спірні садовий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку № НОМЕР_1 в садовому товаристві «Оргтехніка» виділити йому у власність. Ці садовий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка ідентифікуються з технічними характеристиками, вказаними у договорі купівлі-продажу, тому відсутні сумніви щодо права власності позивача саме на вказані об`єкти нерухомого майна.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2013 року визнано за ОСОБА_7 право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці АДРЕСА_9 , яке складається з двоповерхового будинку з прибудовою, мансардою, загальною площею 108,00 кв.м., надвірних будівель ганку, лазні, сараїв, басейнів, пташників, навісу, вбиральні, альтанки, огорожі, колонки (т.4 а.с. 80-82).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2013 року на підставі вказаного рішення суду від 18.03.2013 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_7 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_9 (т.4 а.с. 83). Отже, державна реєстрація вказаного житлового будинку проведена після прийняття рішенням Яковлівською сільською радою Харківського району Харківської області від 07.11.2011 року.

Таким чином, вбачається, що вказані об`єкти нерухомого майна відрізняються один від одного, тобто фактично земельні ділянки є різними, а у разі допущеної помилка у їх нумерації, то вона підлягає виправленню у передбаченому законодавством порядку.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 січня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов