Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7788/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виноградівська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Закарпатській області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виноградівська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Закарпатській області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка за життя залишила заповіт на користь свого сина - позивача ОСОБА_1 . Позивач звернувся до державного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Боричок К.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом яка відкрилася після смерті матері. Однак йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на належне йому майно - житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та три земельні ділянки, розташовані на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Запкарпатської області, площами 0,07 га, 0,11 га та 0,26 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім позивача інших спадкоємців немає. У зв`язку з наведеним, позивач змушений звертатись до суду з даним позовом .

Позивач будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача будучи належним чином своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечнь проти вимог позивача не має.

Третя особа в підготовче засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї до суду не надходило.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст. 223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 03.02.2009, серії НОМЕР_1 .

Останнім місцем проживання померлої було АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою, виданою старостою Боржавського старостинського округу Виноградівської міської ради №20.1-07/409 від 11.07.2023.

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 11.08.2008 та зареєстрований в реєстрі за №82. Відповідно до зазначеного заповіту ОСОБА_2 , все належне їй майно заповіла своєму сину ОСОБА_1 , тобто позивачу по справі.

Таким чином позивач єдиний спадкоємець за заповітом.

Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту немає, оскільки чоловік спадкодавця ОСОБА_3 помер раніше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На момент смерті спадкодавця заповіт не змінено і не скасовано, щдо стверджується відповідною відміткою на тексті заповіту.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, зокрема на наступне майно:

- житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- три земельні ділянки, розташовані на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Запкарпатської області, площами 0,07 га, 0,11 га та 0,26 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 002602 від 09.06.2003 року.

Суд констатує, що у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України позивач, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, оскільки був зареєстрований та проживав з своєю сім`єю разом з спадкодавцем на день його смерті в спадковому будинку, що підтверджується довідкою довідкою, виданою старостою Боржавського старостинського округу Виноградівської міської ради №20.1-07/409 від 11.07.2023.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

За прийняттям спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Разом з цим правовстановлюючого документа на житловий будинок за життя спадкодавця виготовлено не було, а оригінал державного акта на право приватної власності на землю було втрачено.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачка позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Технічну інвернтаризацію спадкового будинку проведено.

Відповідно до відомостей технічного паспорту та інфомаційної довідки. Виданої ФОП ОСОБА_4 28.08.2023 року, житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений. Рік будівництва будинку - 1984 рік та рахується за відповідно до виписки Виноградівської міської ради від 11.07.2023 № 20.1-07/407 згідно по господарської книги № 3 особовий рахунок № НОМЕР_2 за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджененаказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини 9 та 10 статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем, як спадкоємцем за заповітом на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81,200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1223, 1233, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом на:

- житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0, 07 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області;

- земельну ділянку площею 0,11 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області;

- земельну ділянку площею 0,26 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко