РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.

при секретарі Литвиненко В.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04 червня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №584. Від шлюбу ми мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За переконанням позивача їхні малолітні діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мають проживати з батьком ОСОБА_2 в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки він матеріально та фінансово забезпечений, має стійке джерело доходу є фізичною особою підприємцем.

Позивач в судовому засіданні просила суд розірвати шлюб між сторонами, пояснила, що примирення між ними не можливе. Також просила суд залишити дітей проживати з батьком, так як вона має намір виїхати з України.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, стосовно проживання дітей з ним у сторін спору немає, просив залишити дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживати разом з ним.

Від представника третьої особи органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому надійшла заява в якій представник зазначила, що мати дітей ОСОБА_1 надала до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради письмове пояснення в якому не заперечує проти визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 . Батько дітей ОСОБА_2 надав пояснення в якому вказав, що позов ОСОБА_1 визнає в повному обсязі. Спір про визначення місця проживання дітей відсутній. Зважаючи на ці обставини, в органу опіки та піклування не має правових підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей.

Оскільки відповідач визнав, пред`явлений до нього позов, таке визнання, не суперечить закону, не порушує права інших осіб, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 04.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_1 ) зареєстрували шлюб 04 червня 2010 року, актовий запис №584.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 01.02.2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 01.02.2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що між ними відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, просили залишити дітей проживати разом з батьком.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Оскільки, між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, суд прийшов до висновку, що дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід залишити проживати разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей - задовольнити.

Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 04 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №584 - розірвати.

Дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2023 року.

Суддя Харечко С.П.