17.01.2023
Справа № 553/3586/21
Провадження № 2/642/106/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2023 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа: Незалежна профспілка залізничників Полтавщини про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и в:

У грудні 2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Полтава з позовом до регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа: Незалежна профспілка залізничників Полтавщини про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді від 28.01.2022 постановлено направити цивільну справу № 553/3586/21 за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова для подальшого розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями вищевказана справа 29.11.2022 року була розподілена на суддю Ленінського районного суду м. Харкова Вікторова В.В.

Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року позовна заява була залишена без руху з наступних підстав.

Ознайомившись із вказаною позовною заявою, суд приходить до висновку про залишення позову без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана із порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Позовна заява не відповідає вимогам пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України, а саме заявлені позовні вимоги майнового характеру, які підлягають грошовій оцінці - про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при цьому не зазначено ціну позову, прохальна частина позовної заяви не містить конкретної суми, яку позивач просить стягнути з відповідача, не наведено обґрунтованого розрахунку цієї суми.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається - сумою, яка стягується.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

У зв`язку з цим, у позовній заяві позивачеві необхідно зазначити ціну позову та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, визначити зміст позовних вимог, відповідно до проведеного розрахунку сум стягнення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При цьому слід звернути увагу, що згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Водночас статтею 5 Закону України «Про судовий збір» установлено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини п`ятої статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Тобто, заробітна плата, яку просить стягнути позивач, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відсторонення позивача від роботи не є тотожним поняттю звільнення з роботи. Отже, позивач не звільнений від сплати судового збору за вимогу про скасування наказу про його відсторонення.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №162/941/16-ц.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 728/2955/18 від 10.01.2019, починаючи з 1 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі звільняються від сплати судового збору.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі 761/943/18.

В своїй постанові від 27.04.2021 у справі № 182/729/17 Верховний Суд висловив думку про те, що згідно з частиною першою статті 94КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач клопотання про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору не заявляв. Документів, що підтверджують сплату позивачем судового збору у встановлених порядку і розмірі, при подачі позову останнім не надано.

Ставки судового збору обраховуються, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн., який встановлений станом на 01.01.2022 р.

За таких обставин, з урахуванням позовних вимог позивач повинен сплатити судовий збір за звернення до суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (майнова вимога) - (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 992,40 грн та не більше 12 405,00 грн.) та вимог нематеріального характеру - про визнання незаконним та скасування наказу «Про відсторонення від роботи» (в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 992,40 грн.) або ж зазначити підстави звільнення від його сплати.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, не вказує конкретний розмір такої виплати, а тому суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 176 ЦПК України попередньо визначає розмір судового збору з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, а саме у розмірі 992,40 грн.

За таких обставин, позивачу слід конкретизувати, який розмір середньомісячного заробітку він просить стягнути з відповідача та відповідно до даного розміру сплатити судовий збір.

На підтвердження сплати судового збору до суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Крім того, суд звертає увагу позивача стосовно того, що за загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, підсудність справ за вибором позивача визначено статтею 28 Цивільного процесуального кодексу України, якою безпосередньо у даному випадку:

1)позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч. 1 ст. 28 ЦПК України). В даному випадку адреса реєстрації позивача: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Полтавського районного суду Полтавської області.

2)позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи за їх місцезнаходженням (ч. 7 ст. 28 ЦПК України).

Відповідачем позивач в своїй позовній заяві зазначив: Регіональну філію «Південна залізниця», АТ «Укрзалізниця», , керівник: Уманець Микола Григорович, адреса: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7. Дана філія є відокремленим підрозділом юридичної особи Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 95 ЦК України, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином, коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 року за № 3 також роз`яснено, що територіальна підсудність справи за участю філії або представництва юридичної особи визначається за їх місцезнаходженням, якщо їм надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (стаття 95 ЦК України).

За даними інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої з Міністерства юстиції України, вбачається, що місцезнаходження юридичної особи - Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) є: 03150, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5.

Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, оскаржуваний наказ про відсторонення від роботи позивача виносив начальник виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» Ткаченко С.В. Адреса місцезнаходження є: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Гайового, 5.

Однак, відповідачем зазначено регіональну філію «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та взагалі не зазначено відповідачем юридичний орган - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) є: 03150, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, буд. 5.

На підставі викладеного, позивачу необхідно визначитись з колом осіб, визначитись з підсудністю даної справи відповідному суду з урахуванням можливості звернення за альтернативною підсудністю.

Таким чином, позивачу на усунення недоліків необхідно подати позовну заяву в новій редакції та її копії для відповідача разом із належним чином завіреними додатками до позову, в якій зазначити:

- ціну позову;

- розмір середньомісячного заробітку;

- розрахунок, який, на його думку, підлягає стягненню;

- до позовної заяви надати оригінал квитанції за сплату судового збору за вимогу немайнового характеру (про визнання незаконним та скасування наказу «Про відсторонення від роботи») у розмірі 992,40 грн., а також оригінал квитанції за сплату судового збору за вимогу майнового характеру (про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу) у розмірі 992,40 грн.;

- визначитись з колом осіб, до яких пред`являється позов;

- визначитись з підсудністю даної справи відповідному суду з урахуванням можливості звернення позивача за альтернативною підсудністю.

Крім того, прохальна частина позову в частині розміру стягнення середнього заробітку за період відсторонення від роботи не конкретизована, не зазначена сума, яка підлягає стягненню.

Уточненню також підлягає п. 1 прохальної частини позову із конкретизацією номеру наказу, від якого числа виданий наказ, яким органом виданий наказ, що оскаржується.

Таким чином, вказані недоліки унеможливлюють відкриття провадження у справі та потребують усунення, з урахуванням вищевказаного.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду, враховуючи наявність підстав звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Ухвалу суду про залишення позову без руху позивач отримав 11 січня 2023 року. Однак, станом на 16.01.2023 недоліки, вказані у даній ухвалі не виконав, тому позов необхідно визнати неподаним та повернути.

Згідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позов вважається неподаним і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 184, 185 ЦПК України, суддя

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа: Незалежна профспілка залізничників Полтавщини про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути як неподану.

Повідомити, що згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/sud2024.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Вікторов