Єдиний унікальний номер: 466/9422/20
Провадження № 2/448/15/23
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
04.01.2023 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,
з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Янчака П.О.,
та представника відповідача АТ «Таскомбанк» адвоката Подановського Т.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» та до ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,
І.Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Янчак П.О. звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» та до ОСОБА_2 провизнання договору поруки припиненим.
ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи.
ІІІ. Позиція учасників справи.
ІV. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 01.12.2020р. залишено без руху позовну заяву ОСОБА_6 , який представляє інтереси ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 16.12.2020р. відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_6 , який представляє інтереси ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17.02.2021р., залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 29.07.2021р., виключено ОСОБА_2 з числа третіх осіб у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим; залучено ОСОБА_2 у якості співвідповідача до участі у справі за позовом представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання договору поруки припиненим; цивільну справу № 466/9422/20 (номер провадження 2/466/2299/20) за позовом представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання договору поруки припиненим передано за територіальною підсудністю до Мостиського районного суду Львівської області.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.08.2021р. прийнято до провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» та до ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим; ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2021р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» та ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.
Ухвалами Мостиського районного суду Львівської області від 01.10.2021р., від 20.10.2021р., від 01.12.2021р., від 14.04.2022р., від 17.05.2022р., від 16.06.2022р., від 15.07.2022р., від 12.08.2022р., від 25.10.2022р., від 17.11.2022р. та від 15.12.2022р. задоволено клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Таскомбанк» - адвоката Подановського Т.Р. про проведення судових засідань по даній справі з його участю в режимі відеоконференції.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 02.01.2023р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Янчака П.О. про проведення судового засідання по даній справі з його участю в режимі відеоконференції.

V. Обставини справи, встановлені судом.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого стало ПАТ «Фольксбанк», а в подальшому ПАТ «ВіЕс Банк», а згодом АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 11.02.2008р. укладено кредитний договір №KF47014.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, банк зобов`язується відкрити позичальнику кредитну лінію в сумі 900 000 доларів США на 15 років на поновлювальній основі. Надання коштів по кредитній лінії здійснюється банком повністю або окремими частинами (надалі траншами) на письмову вимогу позичальника, в межах вищезазначеної суми кредитної лінії (надалі ліміту).

Згідно з п.1.3 договору, позичальник зобов`язується повернути банку основну суму заборгованості по кредитній лінії та сплатити проценти за користування кредитною лінією у строки та в порядку, передбачених кредитним договором на умовах погашення згідно з графіком зменшення ліміту, визначеним в Додатку №1 до даного договору. Кінцевий строк погашення заборгованості по кредитній лінії не пізніше 10 лютого 2023 року.

Пунктами 1.4 та 1.5 цього договору передбачено, що процентна ставка за користування траншами кредитної лінії встановлюється в розмірі 11,5% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 14,5% річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка повертається до попереднього рівня.

Згідно з додатком №1 від 11.02.2008 року до кредитного договору №KF47014 від 11.02.2008 року, позичальник зобов`язується забезпечити погашення кредиту відповідно щомісячно по 5 000 дол. США.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою нежитлового приміщення (прибудова до будівлі гуртожитку), заг. пл.453,8 кв.м за АДРЕСА_1 , іпотекою нежитлового приміщення (булочний цех) заг. пл.675,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , іпотекою нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 заг. пл.191,4 кв.м; порукою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Між ВАТ «Електрон Банк» (кредитором), ОСОБА_2 (боржником) та ОСОБА_1 (поручителем) укладено договір поруки №РО92561 від 11.02.2008 року.

В п.1.2 даного договору передбачено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за порушення зобов`язань боржника, які випливають з кредитного договору №KF47014, укладеного між кредитором і боржником.

У п.1.3 договору поруки визначено, що у випадку порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №KF47014 боржник і поручитель згідно цього договору відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.3.2 договору поруки, порука припиняється у наступних випадках: з припиненням основного зобов`язання, а також у разі зміни зазначеного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

За умовами пункту 5.1 вказаного договору поруки, зміни та доповнення до даного можливі тільки за взаємною згодою сторін, яка оформляється у письмовій формі.

Вказаний договір поруки підписано представником ВАТ «Електрон Банк» Морозюк І.Я., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В подальшому, між кредитором та позичальником ОСОБА_2 укладено ряд додаткових угод до Кредитного договору №KF47014 від 11.02.2008р., зокрема додаткові угоди від 28.11.2012р., від 23.06.2014р., від 09.07.2014р., від 01.08.2014р., від 26.06.2015р., від 22.07.2015р., від 31.08.2015р., від 28.10.2015р., від 07.07.2016р. та від 23.02.2017р.

У грудні 2019 року АТ «Таскомбанк» звернулося до Личаківського районного суду м.Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ТзОВ «Рост Слава» про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №KF47014 від 11.02.2008р. у розмірі 438 236, 96 дол.США.

Суддею Личаківського районного суду м.Львова Нор Н.В. 22 січня 2020 року постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі №463/11022/19 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ТзОВ «Рост Слава» про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №KF47014; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.06.2022р. по справі №463/11022/19 у відкритому підготовчому судовому засіданні призначено судово-економічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Натомість з даним цивільним позовом до АТ «Таскомбанк» та до ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим (справа ЄУН 466/9422/20) адвокат Янчак П.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 , звернувся у листопаді 2020 року, тобто вже після того, як АТ «Таскомбанк» ще у грудні 2019р. звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2 та поручителів, в тому числі з поручителя ОСОБА_7 (справа ЄУН 463/11022/19). Так, провадження у даній цивільній справі ЄУН 466/9422/20 за позовною заявою представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим відкрито 16.12.2020р. згідно ухвали судді Шевченківського районного суду м.Львова від 16.12.2020р., а 30.08.2021р. дану справу прийнято до провадження Мостиського районного суду Львівської області.

VI. Застосовані норми права та судова практика.

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (стаття 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 рудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17(пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частини перша та друга статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, друга та четверта статті 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Поняття правочину, різновидом якого є договір, і поняття правовідносин, різновидом яких є зобов`язання, нетотожні: правочином є дії, спрямовані на створення юридичних наслідків, а правовідносини - це урегульовані суспільні відносини, змістом яких є права й обов`язки учасників цих відносин (суб`єктів правовідносин). Договірні правовідносини виникають на підставі договору. Останній є юридичним фактом (домовленістю, взаємопов`язаними діями), із яким пов`язане виникнення зобов`язання. Отже, виникнення правовідношення, зокрема зобов`язання, не є тотожним укладенню договору, а поняття «припинення правовідношення» (як спосіб захисту цивільних прав та обов`язків, передбачений пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України) не є тотожним поняттю «припинення договору».

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

З договору можуть виникати одне або декілька зобов`язань. Тобто за договором поруки, крім правовідношення поруки, можуть виникати інші зобов`язальні правовідношення, учасники (сторони) яких є одночасно сторонами поруки. Підстави припинення поруки визначені у статті 559 ЦК України. За змістом статей 559 і 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Приписи, зокрема, статті 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення прав кредитора на одержання плати від боржника. Проте у такому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (пункт 59)).

З огляду на тісний зв`язок договору із правовідносинами, які саме з нього виникають (договірні правовідносини), розвиток останніх можуть зумовлювати, зокрема, умови договору. Проте подальші зміни цих правовідносин, наприклад, припинення прав та обов`язків за договором, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору. Інакше кажучи, припинення обов`язку за договором не завжди пов`язане з припиненням самого договору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.16)). Тобто за наявності у сторін договору поруки інших зобов`язань за цим договором, припинення поруки з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, не означає припинення самого договору та втрату ним чинності.

Захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору поруки припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися для захисту інтересу в юридичній визначеності лише в разі неможливості захисту позивачем його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21)).

Передбачений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 54-56)).

Для ефективного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, яка вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)): Кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею боржника у позасудовому порядку. Особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 64); див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі 462/5368/16-ц (пункт 35)). Саме за цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку (вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 4 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14).

При цьому суд зауважує, що якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки припиненим, хоча мета, яку вона переслідує, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку (вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VІI. Висновки суду.

З огляду на наведені вище висновки про способи належного й ефективного захисту інтересу поручителя, а також про те, що за наявності у сторін договору поруки, інших зобов`язань за цим договором припинення поруки з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, не означає припинення самого договору та втрату ним чинності, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) відступила від висновків про те, що визнання договору поруки припиненим може бути способом захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 202/32532/13-ц, постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справах № 6-18цс11, № 6-69цс11) і про те, що з припиненням поруки як зобов`язального правовідношення втрачає чинність договір поруки (постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справах № 6-18цс11, № 6-69цс11). Такий відступ узгоджується з висновками Верховного Суду України щодо ефективного способу захисту, сформульованими у постанові від 4 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки припиненим, хоча мета, яку вона переслідує, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку.

У даному випадку сторона позивача в інтересах поручителя ОСОБА_1 , стверджуючи про зміну основного зобов`язання без його згоди, звернулася до відповідачів АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 (кредитора та позичальника) з позовом про визнання договору поруки припиненим, однак у прохальній частині позовної заяви та в судовому засіданні представник позивача просить «визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору №РО92561, укладеного 11.02.2008р. між ВАТ «»Електрон Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ».

Натомість, суд враховує, що на даний час Личаківський районний суд м.Львова розглядає ініційований кредитором (Акціонерним товариством «Таскомбанк») для захисту його прав спір із боржниками (позичальником ОСОБА_2 та поручителями ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ТзОВ «Рост Слава»), що виник саме за кредитним договором №KF47014 (цивільна справа №463/11022/19) та вважає за необхідне зазначити, що згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див., наприклад, постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Тому ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права треба оцінювати, виходячи з обставин справи, залежно від того, чи зумовить задоволення такої вимоги дійсний захист інтересу позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 71)).

Як відомо з матеріалів справи, так і за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Личаківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа №463/11022/19 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ТзОВ «Рост Слава» про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №KF47014. Личаківський районний суд м.Львова ще 22.01.2020 року постановив ухвалу про відкриття провадження у справі № 463/11022/19 за позовом банку до позичальника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитними договором; цією ж ухвалою постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання; ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.06.2022р. по справі №463/11022/19 у відкритому підготовчому судовому засіданні призначено судово-економічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи; на даний час розгляд справи № 463/11022/19 перебуває на стадії підготовчого провадження.

Натомість дана цивільна справа №466/9422/20 про визнання договору поруки припиненим ініційована стороною позивача у листопаді 2020 року, тобто після того, як банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з позичальника та поручителів.

Після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів.

Оскільки банк (АТ «Таскомбанк») ініціював вирішення такого спору (спору про стягнення коштів, справа №463/11022/19), то на переконання суду, поручитель ОСОБА_1 може ефективно захистити своє право саме у справі №463/11022/19, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 62-63)).

Вищевказане є підставою для відмови у даному цивільному позові. Зокрема, обраний стороною позивача спосіб захисту інтересу поручителя є неналежним та неефективним, що має своїм наслідком відмову в задоволенні заявленої позовної вимоги. За наявності доводів про визнання поруки припиненою, суд має їх оцінити у справі №463/11022/19, вирішуючи за вимогою банку питання про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Наведене повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20), у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20).

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідачів, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених в інтересах ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VIII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» та до ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.01.2023р.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., уродженець м.Львів, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрований за адресою:с.Гостинцеве Яворівського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», , місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, 30.

Суддя Ю.В. Кічак