справа № 691/494/14-ц
провадження № 4-с/691/1/23
УХВАЛА

13 січня 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря судових засідань Бевз Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення начальника Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко Інни Іванівни у виконавчому провадженні № 69922851 від 23.09.2022 року щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення 13000 гривень виконавчого збору, постанови про розмір мінімальних витрату виконавчому провадженні № 69922851 від 23.09.2022 року, постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 13000 гривень від 22.09.2022 року, винесеної при примусовому виконанні у виконавчому провадженні № 51226160 на підставі виконавчого листа № 691/494/14-ц виданого 21.01.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на незаконність дій начальника Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко І.І. щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, в якій просить: скасувати постанову начальника Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко І.І. від 22.09.2022 року про стягнення виконавчого збору в сумі 13 000 гривень видану у виконавчому провадженні №51226160 по виконанню виконавчого листа № 691/494/14ц виданого 21.01.2015 року; скасувати постанову начальника Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко І.І. від 23.09.2022 року про відкриття виконавчого провадження № 69922851 про стягнення 13000 гривень виконавчого збору з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 51226160; скасувати постанову начальника Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко І.І. від 23.09.2022 року видану у виконавчому провадженні № 69922851 про розмір та стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 69,00 гривень пов`язаних з проведенням виконавчих дій по виконанню постанови від 22.09.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 13000 гривень у виконавчому провадженні №51226160.

У судовому засіданні скаржник підтримав свою скаргу та просив її задоволити. Зазначив, що саме Городищенський районний суд має розглянути його скаргу в порядку цивільного судочинства.

Представник скаржника в судове засідання не з`явилась, попередньо подавши заяви про розгляд скарги за її відсутності. Скаргу просила задоволити. При цьому просила суд при вирішенні справи застосувати приписи ч.4 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року і ч.3 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» від 30.06.1999 року та положення ч.2 ст.19 Конституції України.

Начальник Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко І.І., в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги. При цьому зазначила що при прийнятті рішень у казаних виконавчих провадженнях діяла відповідно до діючого законодавства та в межах своїх повноважень. Вважала, що скарга підсудна Городищенському районному суду, оскільки оскаржуються її дії при виконанні судового рішення.

Заслухавши скаржника та державного виконавця, вивчивши скаргу та додані до неї документи, матеріали виконавчого провадження № 69922851 від 23.09.2022 року та виконавчого провадження №51226160 від 25.05.2016 року, суд вважає наступне.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Спеціальним нормативним актом з питань виконання судового рішення є Закон України «Про виконавче провадження», яким врегульовані питання щодо порядку, умов та підстав здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішень.

Згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Згідно ч.1, ч.2 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в постановах від 06.06.2018 року у справах №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18) та №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), від 28.11.2018 року у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18), від 13.03.2019 року у справі №545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18). ), від 03 та 10.04.2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження №14-612цс18) та №766/740/17-ц (провадження №14-664цс18), від 29.05.2019 року у справі №758 /8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Відповідно до приписів ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з приписами ч.1 та ч.2 ст.20 КАС України, справи цієї категорії підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1, ч.2 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Беручи до уваги вищенаведені норми закону та те, що ОСОБА_1 оскаржує дії начальника Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко І.І. щодо винесення останньою постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про розмір та стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та просить їх скасувати, суд вважає, що подана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити та роз`яснити скаржнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи.

При цьому, суд не вирішує питання щодо повернення судового збору, оскільки ОСОБА_1 , в силу закону, є звільненим від його сплати та при подачі даної скарги до суду, судовий збір не сплачував.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 255, 256, 447, 451 ЦПК України, ст.ст. 20, 287 КАС України, ст.ст. 1, 3, 74 Закону України «Про виконавче провадження», висновками Великої Палати Верховного Суду,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення начальника Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тараненко Інни Іванівни у виконавчому провадженні № 69922851 від 23.09.2022 року щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення 13000 гривень виконавчого збору, постанови про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні № 69922851 від 23.09.2022 року, постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 13000 гривень від 22.09.2022 року, винесеної при примусовому виконанні у виконавчому провадженні № 51226160 на підставі виконавчого листа № 691/494/14-ц виданого 21.01.2015 року, - закрити.

Повідомити скаржника, що з даною скаргою він може звернутися до Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 16.01.2023 року.

Суддя В. О. Черненко