Справа № 509/2484/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.

секретаря - Лисенко О.Д.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

У позові він зазначив, що з моменту народження піклується про дитину він зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . Відповідачка поводиться із дитиною агресивно. Позивач зазначає, що на час звернення з цим позовом відповідачка виїхала за кордон, залишивши дитину. В квартирі, де мешкає позивач, створені умови для проживання дитини. Також позивач має у власності автомобіль та може здійснювати перевезення дитини. Вважає, що дитина повинна проживати із ним, оскільки він забезпечує їй належні умови життя.

В ході розгляду справи відповідачка ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона доглядала за дитиною після народження до досягнення нею трирічного віку, відвідувала з дитиною лікарів, водила дитину до басейну. Після виходу на роботу у вільний час приділяла час для прогулянок з дитиною. Між нею та дитиною теплі та люблячі стосунки. З 13 травня 2023 року вона позбавлена можливості проживати за місцем реєстрації внаслідок дій ОСОБА_1 , який у її відсутність вивіз її речі з квартири, замінив замки на вхідній двері та позбавив її можливості будь-якого спілкування з дитиною. Вона забезпечена житловим умовами, працевлаштована та має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, має всі можливості для забезпечення та виховання дитини. За таких обставин, на її думку, дитині буде краще проживати разом з нею.

У відзиві на позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні його позовних вимог посилаючись на їх безпідставність. Так, ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 свідомо спотворює факти на свою користь створюючи образ «гарного батька», проте водночас забороняв їй бачитись й спілкуватись з дитиною з 13 травня 2023 року. З вказаної дати ОСОБА_1 фактично відібрав у неї дитину і протягом майже двох місяців не дозволяв їй бачити сина. ОСОБА_3 стверджує, що вона не залишала дитину, виїхала до Румунії навідати батька, який перебуває на лікуванні, а протиправні дії ОСОБА_1 стали підставою для звернення до поліції, з метою повернення дитини, які в свою чергу порадили їй вирішувати спірні питання в суді.

Відзиву та/або пояснень на позовні вимоги ОСОБА_3 від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Трусов А.С. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Вимоги ОСОБА_3 за зустрічною позовною заявою не визнали, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Івкова Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом не визнали, просили відмовити у задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі, просили суд визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Третя особа Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області подали до суду висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком та просили розглядати справу без участі представника.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 21 липня 2017 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та їх малолітній син ОСОБА_5 проживали разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради малолітній дитині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено діагноз: гіперкінетичний розлад поведінки з елементами аутоагресії та розладом рецептивно-експресивного мовлення. Рекомендовано нагляд психіатра, тривала психолого-педагогічна та логопедична корекція, тренінг навичок соціальної взаємодії та перцепції, навчання навичок самообслуговування та охайності.

Судом встановлено та визнано сторонами по справі, що 06 травня 2023 року відповідач ОСОБА_3 виїхала до Румунії навідати батька, з часу її повернення, з 13 травня 2023 року, позивач ОСОБА_1 позбавив відповідачку права доступу до квартири та можливості спілкування з сином. Згодом, під час судового розгляду, між сторонами досягнуто тимчасову домовленість щодо графіку участі у вихованні дитини шляхом періодичного рівного часу перебування дитини з батьком та матір`ю.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає у квартирі, що належить йому на праві власності, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 з 13 травня 2023 року фактично проживає у квартирі, що належить її батькові ОСОБА_6 , де вона проживала та була зареєстрована до одруження, за адресою: АДРЕСА_1 . Батько позивачки за зустрічним позовом надав письмову згоду на проживання доньки та онука у належній йому квартирі.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 23 червня 2023 року.

Відповідач ОСОБА_3 з 04.05.2016 року по 15.07.2022 року працювала в компанії «Ельвіктор Шиппінг енд Трейдинг Одеса». З представленої характеристики: у спілкуванні виключно ввічлива, доброзичлива, чесна та врівноважена. Жодних негативних ситуацій помічено не було. Завжди має офіційний та охайний вигляд. Виховує маленького сина, намагається надати йому усе найкраще (одяг, добре харчування, розваги, іграшки, необхідне медичне лікування та догляд), гідне виховання. Завжди знаходила можливість сумістити роботу та піклування про сина та родину.

Відповідно до договору від 18 липня 2022 року відповідач ОСОБА_3 працевлаштована в компанію «Нордік Інтернешил Сервісез Лтд.» (80 Брод-стріт, Монровія, Ліберія) на посаду Оператора з добору персоналу, за що отримує винагороду на умовах та в порядку визначеному договором. Згідно довідки компанії, поточна заробітна плата ОСОБА_3 становить 600 дол.США щомісяця. Відповідач ОСОБА_3 працює на повну ставку, робочий час з 9-00 до 18-00 (з понеділка по п`ятницю). Стандартні пільги включають медичне страхування (для пані ОСОБА_7 та її сина) у приватному медичному будинку «Одрекс».

Судом встановлено, що 01 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_3 уклала договір про співпрацю з Центром Раннього втручання КНП «Міська дитяча поліклініка № 6» ОМР. За висновком КНП «Міська дитяча поліклініка № 6» ОМР, сім`я надійшла до Центру, коли ОСОБА_8 було 2 роки та 4 місяці. У дитини була виявлена затримка розвитку в сфері мовлення та розуміння, соціальній сфері та самообслуговування. Хлопчик робив вибір, користувався жестами, для того щоб попросити він тягнув за руку маму, використовував руку мами як інструмент. Був складений індивідуальний сімейний план ОСОБА_9 , цілями якого стала робота з поведінкою, режимом, самообслуговуванням. Зустрічі були в різних форматах - в центрі та домашнє візитування, 1 раз на тиждень. Зустрічі не відмінялися, були постійними. Мати була включена в роботу, задавала багато питань і разом зі спеціалістами плідно працювала над поставленими цілями.

Також малолітній ОСОБА_10 відвідував басейн - центр раннього плавання, заняття з логопедом.

В період з 24 січня 2022 року по 12 травня 2023 року малолітній ОСОБА_10 відвідував центр (ФОП ОСОБА_11 ) сучасної освіти та розвитку «Щаслива родина». З наданої дитячим центром «Щаслива родина» інформації(характеристики): Договір укладений з мамою вихованця. Періодично мама приводила та забирала дитину з садочку, але рідко. Нікіта проявляв свою любов до мами, сумував за нею та відпускав її часто зі сльозами.

У судовому засіданні допитані свідки з боку позивача ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_1 .

Так, свідок ОСОБА_12 вказував на те, що відповідач ОСОБА_3 поводить себе з дитиною агресивно, штовхає його.

Свідок ОСОБА_1 (мати позивача ОСОБА_1 ) пояснила суду, що протягом трьох років допомагає доглядати за онуком, до досягнення дитиною трьох років періодично, а після виходу відповідачки ОСОБА_3 на роботу дитина у денний час перебувала з нею. У вихідні дні відповідач ОСОБА_3 займалася дитиною. Помічала на тілі дитини синці. У травні 2023 року відповідач ОСОБА_3 поїхала за кордон, після повернення протягом двох місяців не бачила дитину - весь цей час дитина знаходилась у неї. Потім син та невістка домовились про періодичне знаходження дитини з батьком та матір`ю.

Свідки з боку відповідача ОСОБА_3 : ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у судовому засіданні вказували на те, що відповідач ОСОБА_3 любляча та турботлива мати, яка дуже хвилюється за здоров`я дитини.

Так, свідок ОСОБА_13 (бабуся відповідача ОСОБА_3 ) пояснила суду, що матеріально дитину забезпечує відповідач ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_1 були проти звернення з дитиною до лікарів, вважали, що не треба тратити гроші бо «дитина переросте». Під час отримання виписки у психіатра, остання повідомила, що мати позивача ОСОБА_1 просила видати довідку, що дитина під наглядом батька, щоб уникнути його мобілізації. Це є справжньою метою звернення ОСОБА_1 з цим позовом.

Свідок ОСОБА_14 вказувала на те, що відповідач ОСОБА_3 багато часу проводила з дитиною, купувала одяг, іграшки. Коли дитину забрали - шукала, плакала, хвилювалась. У відповідача ОСОБА_3 є можливість працювати віддалено, а тому вона має можливість доглядати за дитиною.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_3 приводила дитину до логопеда, сплачувала заняття, вникала у хід заняття. Один-два рази дитину приводив батько, який був просто присутнім.

Свідок ОСОБА_16 вказала, що з 2011 року проживає з батьком відповідачки без реєстрації шлюбу. Після народження дитини відповідач ОСОБА_3 зверталась до батька за допомогою, тому що позивач ОСОБА_1 не забезпечував матеріальні потреби. Коли стало зрозумілим, що у дитини проблеми зі здоров`ям, позивач ОСОБА_1 не хотів витрачати кошти на лікування, казав «переросте». Відповідач ОСОБА_3 говорила, що вона купує ліки, що призначено лікарем, а позивач та його мати не дають дитині ліки. Після початку війни позивач пропонував відповідачці відмовитися від дитини та оформити на нього опіку, щоб його не мобілізували. У травні 2023 року відповідачка виїхала за кордон, тому що її батьку зробили операцію. За час її відсутності позивач ОСОБА_1 вивіз її речі до бабусі, замінив замки, не дозволяв бачитись з дитиною.

Судом досліджені надані сторонами відеоматеріали спілкування з дитиною.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно висновку органу опіки та піклування Таїровської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Таїровської селищної ради № 162 від 04 липня 2023 року, орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

В силу віку малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неможливістю сформувати свою власну думку, вирішення спору у даній справі проводилось судом без урахування його думки.

Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сімї, суспільства і держави.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

За порівняльним аналізом представлених суду характеризуючих даних сторін по справі слід дійти висновку, що батько та матір малолітнього ОСОБА_17 мають позитивні характеристики, є працездатними, не мають негативних звичок, мають належні умови для виховання свого сина. Судом не встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_17 ведуть себе аморально та своєю поведінкою можуть зашкодити розвитку дитини. Тобто, малолітній ОСОБА_10 може проживати як з матір`ю, так і з батьком.

Разом з тим, як було встановлено судом під час розгляду справи та визнавалось сторонами, з 13 травня 2023 року, позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не надавав можливості бачитись матері з дитиною. Суд критично ставиться до таких дій з боку позивача ОСОБА_1 , які безумовно впливають на психоемоційний стан малолітньої дитини, суперечить сімейним цінностям та не відповідають найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, дотримуючись справедливої рівноваги між інтересами малолітньої дитини поряд з інтересами її батьків, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_17 буде визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

При цьому суд наголошує, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у його житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати.

Одночасно суд звертає увагу ОСОБА_3 про недопущення у перешкоджанні у побаченнях ОСОБА_1 з сином ОСОБА_18 .

Посилання про те, що ОСОБА_3 з 13 травня 2023 року не прикладала будь-яких зусиль для побачень з дитиною та у її вихованні є хибними та спростовуються представленими з боку ОСОБА_3 доказами, зокрема зверненнями до поліції, поясненнями свідків. Є безпідставні та не знайшли свого підтвердження посилання ОСОБА_1 на неспроможність ОСОБА_3 виховувати свого сина.

Зважаючи, що задоволення позовних вимог ОСОБА_3 повністю виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то такі не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України суд пропорційно задоволеним позовним вимогам ОСОБА_3 стягує з ОСОБА_1 на її користь судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 206, 258-259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 14.12.2023 року.

Суддя: Є. С. Козирський