17.01.2023 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/711/22
Провадження № 2/533/15/23
(за правилами спрощеного позовного провадження)
17 січня 2023 року Козельщинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючого судді Оксенюк М.М.,
за участю: секретаря судового засідання Шуліки Л.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
27.10.2022 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шатова Ю.В. звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 4 371,00 доларів США.
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у суму 4371 доларів США, з яких 3 000,00 доларів США сума основного боргу, 1 120,00 доларів США, що становить 20 % від суми позики відповідно до умов договору та 251,00 доларів США - 3% річних за прострочення повернення основної суми боргу.
На обґрунтування позову представником позивача зазначено, що позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 у власність 3 000 доларів США. Передача грошей оформлено розпискою про отримання позики від 04.11.2019. За вказаною розпискою відповідач зобов`язувалася повернути отриману суму коштів не пізніше 31.12.2019 . Окрім того, відповідач зобов`язувалася сплати за користуванням позикою 20 % від суму позики за кожен місяць користування.
У визначений розпискою строк відповідач позичені грошові кошти та відсотки за користування позикою не повернула.
Згідно ухвали суду від 06.12.2022 справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява позивача з проханням слухати справу без його участі, позов підтримує.
В разі неявки відповідача прохає постановити заочне рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася за останнім відомим місцем реєстрації, причини неявки суду невідомі. При цьому, рекомендовані відправлення з копією позовної заяви, додатками до неї та судовою повісткою про виклик до суду на ім`я відповідача, повернуті до суду з причини: «адресат відсутній». Можливості сповістити відповідача за допомогою інших засобів зв`язку відсутні.
З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов позивача підлягає до задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що наявність між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача ОСОБА_2 .
З дослідженої розписки від 04 листопада 2019 року, суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 01.03.2017 органом №5313, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , одержала в борг від ОСОБА_1 , 1976 року народження, паспорт НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів США (три тисячі доларів США), які зобов`язувалася повернути до 31 грудня 2019 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 20 % щомісяця.
Оригінал розписки від 04 листопада 2019 року має підпис ОСОБА_2 .
Вищезазначена розписка складена від 04 листопада 2019 року повністю підтверджує як факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і її зобов`язання повернути ці кошти до 31 грудня 2019 року.
Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з розписки відповідачка зобов`язується повернути суму боргу з урахуванням 20 % за кожен місяць користування позикою.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду оригінал розписки відповідача від 04 листопада 2019 року.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 04 листопада 2019 року.
У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.
Отже, суд прийшов до висновку, що відповідачка не виконала зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язана повернути позивачу борг в сумі 3 000,00 доларів США.
Представником позивача зазначені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за розпискою в розмірі 1 120,00 доларів США.
Стосовно зазначеної позовної вимоги щодо стягнення відсотків, суд зазначає наступне.
У встановлений в розписці в визначений строк Відповідачка не повернула Позивачу грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів США та не сплатила 20 відсотків за користування ними, які боржниця зобов`язана була сплатити разом з основною сумою боргу.
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача
забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Таким чином після настання строку повернення позики Позивач мав право на стягнення з Відповідчки тільки суми, передбачені положенням частини другої статті 625 ЦК України.
Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за розпискою в розмірі 1 120,00 доларів США, та у позовній заяві навів розрахунок заборгованості станом на день, коли Відповідач мала повернути основну суму боргу виходячи з визначеної у розписці ставки - 20 % за місяць.
У розрахунку зазначено розмір відсотків від суми позики за 1 місяць 26 днів, що становить 1 120,00 доларів США.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача проценти із розрахунку 20 % за кожен місяць користування грошима, що становить 1 120,00 доларів США, тобто у розмірі, передбаченому договором позики.
Представником позивача зазначені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання.
Стосовно зазначеної позовної вимоги щодо стягнення 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання, а саме з 1 січня 2020 по 15.10.2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг в сумі 3 000,00 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16 ц.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12, і Велика Палати Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 3 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 1 січня 2020 по 15.10.2022 року, що становить 1 019 календарний день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Тобто 3 000,00 доларів США х 1 019 день х 3: 100: 365 = 251,00 доларів США.
Отже, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання, а саме з 1 січня 2020 по 15.10.2022 року, що становить 251,00 доларів США.
Окрім того, позивач просив стягнути з відповідачки судові витрати в розмірі 19 752,40 грн. Вказані витрати складаються з суми судового збору в розмірі 1 620,00 грн, 32,40 грн сервісний збір при сплаті судового збору, поштові послуги приблизно на суму 100,00 грн, а також гонорар адвоката в розмір 18 000,00 грн.
На підтвердження сплати судового збору та сервісного збору Позивачем надано копію квитанції від 13.10.2022 №3575-6926-1088-2182, згідно якої сплачено судовий збір у розмір 1 620,00 грн. та сервісний збір в сумі 32,40 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги від 06.06.2021 укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шатовою Юлією Вікторівною. Відповідно до п. 3.2 Договору гонорар адвокату узгоджений між сторонами у фіксованій сумі в розмір 10 000,00 грн, відповідно до п. 3.3 в разі ухвалення судом рішення на користь клієнта останні сплачує «гонорар успіху» в розмірі 8 000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат з послуг поштового зв`язку позивачем надано копії фіскальних чеків про сплату послуг зв`язку на суму 64,00 грн.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 620,00 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн, а також інші витрати (поштові витрати на суму 66,00 грн та сервісний збір на суму 32,40 грн), а всього 19 718,40 грн.
Керуючись ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273,280 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 01.03.2017 року органом № 5313, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт № НОМЕР_3 виданий 11.08.2021 року орган, що видав № 6331, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,) за розпискою від 04 листопада 2019 року борг у розмірі 3 000,00 (три тисячі) доларів США, три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 251,00 (двісті п`ятдесят один) долар США, відсотки за розпискою у розмірі 1 120,00 (одна тисяча сто двадцять) доларів США, а всього 4 371,00 (чотири тисячі триста сімдесят один) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 19 718,40 грн.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити позивачу, що має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.М. Оксенюк