справа № 197/668/23
провадження № 2/197/521/23
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2023 року смт Широке
Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Шевченко О.В.,
секретаря судового засідання: Слобідської Л.О.,
розглянувши у приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Криворізького державного педагогічного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті витрат, пов`язаних з наданням освітніх послуг, з індексом інфляції, 3 % річних, пені,
І. Стислий виклад позицій сторін.
Позивач (далі - Університет) звернувся 06.06.2023 до суду з позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором № О2-3486 про надання освітніх послуг від 01.09.2019 з додатковими угодами (далі - Договір) станом на 01.06.2023 у сумі 27 608,26 грн, яка включає заборгованість по оплаті:
-витрат, пов`язаних з наданням освітньої послуги, - 19 170 грн,
-індексу інфляції 3051,50 грн,
-3 % річних у розмірі 633,65 грн,
-пені у розмірі 4 753,11 грн.
Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у сумі 2 684 грн.
В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що між сторонами 01.09.2019 було укладено Договір, строк надання освітньої послуги за яким 01.09.2019 - 30.06.2022. 30.06.2022 відповідача було відраховано з Університету у зв`язку з повним виконанням індивідуального навчального плану. Заборгованість по оплаті витрат, пов`язаних з наданням освітніх послуг, склала 19 170 грн. З урахуванням індексу інфляції та штрафних санкцій сума заборгованості складає - 27 608,26 грн.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 26.07.2023 позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою від 27.09.2023 позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 07.12.2023 постановлено провести заочний розгляд справи.
Позивач, повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання свого представника не направив, від нього надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував.
Відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. ч. 7, 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила (тобто не з`явилася без поважних причин), відзив до суду не подала. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило.
За письмової згоди позивача суд вважає можливим розглянути цю справу в порядку ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що сторони, їхні представники не прибули в судове засідання і представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Між сторонами 01.09.2019 було укладено Договір про надання освітніх послуг, відповідно до п. 1 якого позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити надання останній освітньої послуги, а саме: навчання для здобуття вищої освіти, форма навчання Заочна, місце та строк надання освітньої послуги: м. Кривий Ріг, починаючи з 2 курсу, 2 семестру, з 01.09.2019 по 30.06.2022, ступінь вищої освіти бакалавр, спеціальність: 012 Дошкільна освіта, обсяг навчального навантаження 180 кредитів ЄКТС.
Відповідно до п. 10 Договору розмір щомісячної плати за освітню послугу становить 1/10 частину від визначеної від освітньої послуги за календарний рік. Оплата здійснюється у січні - червні, вересні - грудні.
Згідно з п. 12 Договору за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Відповідно до витягу з наказу № 428-с від 22.06.2022 відповідача відраховано з Університету 30 червня 2022 року у зв`язку з повним виконанням індивідуального навчального плану, присвоєння відповідної кваліфікації.
Станом на 01.06.2023 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 27 608,26 грн, яка включає заборгованість по оплаті :
-витрат, пов`язаних з наданням освітньої послуги, - 19 170 грн,
-індексу інфляції 3051,50 грн,
-3 % річних у розмірі 633,65 грн,
-пені у розмірі 4 753,11 грн.
Станом на 07.12.2023 суду не надано докази погашення вказаної заборгованості.
ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У відповідності з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
У ч. 5 ст.11 ЦК передбачено, що у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з актів цивільного законодавства та рішення суду. Отже, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, визначених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Стосовно інфляційних втрат суд зазначає таке.
У постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 130/2604/18 викладено такий правовий висновок: «За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за Договором, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість. Розрахунки складових заборгованості перевірені судом і є правильними. На час ухвалення заочного рішення докази погашення заборгованості суду не надано.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VI. Розподіл судових витрат між сторонами.
Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.
Ціна позову 27 608,26 грн.
Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2684 грн з 01.01.2023.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн.
Сторони не звільнені від сплати судового збору.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 684 грн.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 142, 265, 274 ЦПК України суд
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізького державного педагогічного університету заборгованість за Договором № О2-3486 про надання освітніх послуг від 01.09.2019 з додатковими угодами станом на 01.06.2023 у сумі 27 608,26 грн, яка включає заборгованість по оплаті:
-витрат, пов`язаних з наданням освітньої послуги, - 19 170 грн,
-індексу інфляції 3051,50 грн,
-3 % річних у розмірі 633,65 грн,
-пені у розмірі 4 753,11 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізького державного педагогічного університету, судовий збір в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасники справи:

Позивач Криворізький державний педагогічний університет, адреса місцезнаходження: м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, 54, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

СУДДЯ О.В.ШЕВЧЕНКО