Провадження № 2/712/3269/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді -Троян Т.Є.

з участю секретаря- П`ятун Я.О.

позивачки ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Подплєтьонного С.С.

відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката Мельніченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 01.11.2023 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування поданого позову позивач вказала на те, що30.07.2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що з грудня 2022 року шлюбні відносини та спільне господарство між нею та відповідачем фактично припинено. 19.10.2023 року вона звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Вказала, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2014 року квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_2 . Зауважила, що до укладення шлюбу у неї були акумульовані власні грошові заощадження, отримані за рахунок заробітної плати від неофіційного працевлаштування, а також кошти, позичені у її батьків, які і стали частиною від загальної суми коштів за квартиру, яка придбана ними у період шлюбу. Окрім того, зазначила, що близько року вона підтримує квартиру в належному стані, здійснює в ній ремонт, сплачує платежі за комунальні послуги. Так, нею було придбано на ремонт квартири АДРЕСА_2 товари, а саме: 16 лютого 2023 року на загальну суму 3 228 грн. 13 коп.; 18 лютого 2023 року на загальну суму 365 грн. 98 коп.; 20 лютого 2023 року на загальну суму 18 859 грн. 66 коп.; 21 лютого 2023 року на загальну суму 1 629 грн. 60 коп.; 22 лютого 2023 року на загальну суму 2 315 грн. 37 коп.; 23 лютого 2023 року на загальну суму 1 428 грн. 48 коп.; 23 лютого 2023 року на загальну суму 3 295 грн. 10 коп.; 24 лютого 2023 року на загальну суму 241 грн. 08 коп.; 24 лютого 2023 року на загальну суму 93 грн. 88 коп.; 26 лютого 2023 року на загальну суму 483 грн. 30 коп.; 26 лютого 2023 року на загальну суму 860 грн. 00 коп.; 26 лютого 2023 року на загальну суму 10 021 грн. 99 коп.; 02 березня 2023 року на загальну суму 10 360 грн. 00 коп.; 03 березня 2023 року на загальну суму 798 грн. 95 коп.; 05 березня 2023 року на загальну суму 767 грн. 00 коп.; 06 березня 2023 року на загальну суму 600 грн. 00 коп.; 08 березня 2023 року на загальну суму 941 грн. 36 коп.; 08 березня 2023 року на загальну суму 1810 грн. 30 коп.; 09 березня 2023 року на загальну суму 2 331 грн. 10 коп.; 09 березня 2023 року на загальну суму 969 грн. 57 коп.; 15 березня 2023 року на загальну суму 2162 грн. 70 коп.; 15 березня 2023 року на загальну суму 88 грн. 00 коп.; 30 березня 2023 року на загальну суму 6368 грн. 00 коп. (переказ готівки за виконану роботу).

Вважає, що оскільки квартира АДРЕСА_2 була придбана подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період спільного проживання та шлюбних відносин, і виходячи з того, що вищевказана квартира належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, просить визнати її об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.11.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

24.11.2023 року адвокат відповідача ОСОБА_4 скерувала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила наступне: відповідач визнає, що на квартиру АДРЕСА_2 розповсюджується презумпція спільно нажитого майна подружжя. Також вказала, що позивачка проживає в квартирі, а тому фактично і повинна нести витрати по утриманню майна, яким вона фактично користується. Крім того, відповідач заперечує щодо одноосібних витрат на ремонт-утримання квартири, про які вказує в позові позивачка, оскільки мама відповідача ОСОБА_5 перерахувала позивачці кошти від імені відповідача на ремонт в загальній сумі 41800 грн. Тому говорити про одноосібне утримання квартири некоректно. Як вбачається з вартості частки в спірному об`єкті, вартість частки квартири АДРЕСА_2 становить 254310,00 грн. Для того, щоб вирішити спір щодо поділу майна між подружжям, яке не зможе в подальшому спільно проживати в квартирі, так як мають різні погляди на життя, вважає за доцільне запропонувати позивачу виплатити її вартість частки в спільній власності, попередньо внісши кошти на депозитний рахунок суду.

29.11.2023 року адвокат позивачки ОСОБА_6 скерував до суду відповідь на відзив, у якій зазначив наступне: У відзиві на позов Відповідач вказує, що Позивачка провела оплати, вказані у позові, за рахунок переказів, які здійснила мама Відповідача на суму 41 800,00 грн.Зазначає, що вказані кошти, які є спільною сумісною власністю Позивачки та Відповідача, у готівковій формі 24.02.2022 року Позивачка та Відповідач передали на зберігання батькам Відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Здійснюючиперерахування вищевказаної суми Позивачці, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 повернули передані на зберігання кошти. Крім того, позивачка не приймає пропозицію та не надає згоду щодо виплати їй грошової компенсації у розмірі, вказаному у відзиві, замість її частини у квартирі. Розмір компенсації, яку пропонує відповідач у відзиві, є необґрунтованим, адже до відзиву не додано жодного доказу, який би підтверджував таку вартість частки квартири. Позивачка має намір проживати у вказаній квартирі разом з дочкою. Зауважив, що позивачка просить визнати право власності на частку квартири, а норма частини першої статті 365 ЦК України може бути застосована лише в тому випадку, якщо частка є незначною, а припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

08.12.2023 року адвокатом відповідача Мельніченко А.М скероване до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому адвокат зазначила, що вартість частки в праві власності на майно вказано самою позивачкою виходячи з вартості визначеної експертом ФОП ОСОБА_8 , де остання визначила ймовірну ринкову вартість об`єкта нерухомості частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Згідно висновку, до речі у відповідності до якого і було сплачено судовий збір, вартість частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 становить 254130 грн.

В судовому засіданні позивачка та адвокат позивачки ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з викладених в ньому підстав.

Відповідач та адвокат відповідача Мельніченко А.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, підтвердили, що квартира набута в період шлюбу та не заперечували проти сплати позивачці коштів за її частку в спільному майні.

Заслухавши думку позивача, адвоката позивача, відповідача, адвоката відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягаєдо задоволення з наступних підстав.

30 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 був укладений шлюб, зареєстрований у виконавчому комітету Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, про що складено актовий запис № 13.

Як вбачаєтьсяз матеріалів справи, 15 серпня 2014 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 1626.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.10.2023 року квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована за ОСОБА_2 .

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України ), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України ).

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира АДРЕСА_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити її виходячи з правил рівності часток.

Згідно ч.1ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

У разі визнання позову відповідачем, суд вирішив питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1271,55 грн. (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Інша частина судових витрат підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Повернутиз Державного бюджету ОСОБА_1 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1271,55 грн., згідно квитанцій № 0.0..1 від 27.10.2023 року у АТ КБ «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1271,55 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.12.2023 року.

Головуючий: Т.Є. Троян

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .