ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9807/23 Справа № 179/1199/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Мир» про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного підприємства «Мир» про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що позивачу на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256 та площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257.

Вказані земельні ділянки з 2008 року орендує відповідач - Приватне підприємство «Мир».

Проте, у позивача відсутні договори оренди земельних ділянок площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256 та площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257.

Позивач зазначала, що у 2017 році при укладанні додаткових угод до вказаних договорів оренди земельних ділянок, відповідачем було витребувано у позивача копії договорів оренди для їх переоформлення та реєстрації.

На подальші вимоги позивача щодо повернення копії договорів оренди, відповідач не реагував, на листи не відповідав.

На підставі наведеного, позивач просила зобов`язати відповідача надати їй належним чином засвідчені договори оренди земельних ділянок площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256 та площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачці на праві приватної власності належать дві земельні ділянки: площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256 та площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257, які 19.03.2008 року передані в оренду Приватному підприємству «Мир» (а. с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме зобов`язання відповідача надати позивачеві належним чином засвідчені договори оренди земельних ділянок, не передбачений законом чи договором.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, але не у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, для забезпечення повного та об`єктивного розгляду справи, з`ясування обставин у справі, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року було витребувано у Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області (вул. Філософська, 39-А, м. Дніпро, 49006) належним чином засвідчені копії реєстраційних справ щодо реєстрації:

- договору оренди, серія та номер 37, укладеного 19.03.2008 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , та додаткової угоди до договору оренди від 19.03.2008 року, серія та номер 1, укладеної 30.03.2017 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256, яка знаходиться на території Поливанівської сільської ради, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі 05.04.2017 номер запису 19924288;

- договору оренди, серія та номер 51, укладеного 19.03.2008 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , та додаткової угоди до договору оренди від 19.03.2008 року, серія та номер 1, укладеної 30.03.2017 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257, яка знаходиться на території Поливанівської сільської ради, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі 05.04.2017 номер запису 19923254.

Також, витребувано у Приватного підприємства «Мир»:

1) належним чином завірені копії всіх наявних документів, у тому числі договорів оренди, додаткових угод, щодо земельних ділянок: площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256 та площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257, які знаходяться на території Поливанівської сільської ради, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, укладених між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 ;

2) оригінали журналів видачі договорів оренди чи інших реєстрів, які містять дати і підписи особи про їх отримання для огляду у судовому засіданні та належним чином завірені їх копії, на підтвердження видачі та отримання ОСОБА_1 :

- договору оренди, серія та номер 37, укладеного 19.03.2008 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , та додаткової угоди до договору оренди від 19.03.2008 року, серія та номер 1, укладеної 30.03.2017 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256, яка знаходиться на території Поливанівської сільської ради, Магдалинівського району, Дніпропетровської області;

- договору оренди, серія та номер 51, укладеного 19.03.2008 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , та додаткової угоди до договору оренди від 19.03.2008 року, серія та номер 1, укладеної 30.03.2017 року між Приватним підприємством «Мир» та ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257, яка знаходиться на території Поливанівської сільської ради, Магдалинівського району, Дніпропетровської області.

На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року - 04.12.2023 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла відповідь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, де зазначалось наступне.

За інформацією, наданою відділом № 6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - Відділ), земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0256, площею 5,1500 га за цільовим призначенням 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Магдалинівської селищної ради (Поливанівська сільська рада) Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області, власником якої є ОСОБА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі земель та перенесена до Державного земельного кадастру, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ЇЇ-ДП №062580, зареєстрованого за Мд №5029 від 08.06.2001. Згідно записів з Поземельної книги між Приватне підприємство «МИР» та ОСОБА_1 дійсно зареєстрований договір оренди Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр ДЗК» 18.03.2008 року за номером 37 терміном на 10 років та даний запис внесений до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0257 площею 5,1600 газа цільовим призначенням 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Магдалинівської селищної ради (Поливанівська сільська рада) Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області, власником якої є ОСОБА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі земель та перенесена до Державного земельного кадастру, згідно Державного акту на право приватної власності на землю П-ДП №062580 зареєстрованого за Мд №5029 від 08.06.2001. Згідно записів з Поземельної книги між Приватне підприємство «МИР» та ОСОБА_1 дійсно зареєстрований договір оренди Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр ДЗК» 18.03.2008 року за номером 51 терміном на 10 років та даний запис внесений до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

У період з 2008 до 2010 років реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за № 641/7962.

Відповідно до пункту 2.10 Тимчасового порядку передбачалось, що перший примірник реєстраційної картки передається на зберігання до архіву реєстратора (відповідні структурні підрозділи Центру ДЗК). Другий примірник реєстраційної картки включається до Поземельної книги, формування та зберігання якої здійснює оператор (відповідні структурні підрозділи Центру ДЗК).

Відтак, надати копії вищевказаних реєстраційних справ зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок немає можливості, оскільки дані примірники у Відділі відсутні.

Інформація надається станом на 31.12.2012, так як з 01.01.2013 року, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речового права на земельні ділянки до компетенції органів Держгеокадастру не відноситься, тож інформація щодо додаткових угод зареєстрованих 2017 року відсутня.

Крім того, 08 грудня 2023 року на адресу суду апеляційної інстанції, на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, за підписом директора ПП Мир, надійшли наступні документи:

- оригінал журналу видачі екземплярів додаткової угоди або договору оренди,

- копія сторінки №1 журналу видачі екземплярів додаткової угоди або договору з підписами ОСОБА_1 про оримання копій додатокової угоди,

- оригінал договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256 без номера від 19.03.2008 рода з додатками,

- копія договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256 без номера від 19.03.2008 року з додатками,

- оригінал додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256 з копією паспорту орендодавця та державного акту на право приватної власності на землю,

- копія додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256 з копією паспорту орендодавця та державного акту на право приватної власності на землю,

- оригінал Витягу з державного реєстру речових прав нанерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256,

- копія Витягу з державного реєстру речових прав нанерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256,

- оригінал договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0257 без номера від 19.03.2008 рода з додатками,

- копія договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0257 без номера від 19.03.2008 року з додатками,

- оригінал додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0257 з копією паспорту орендодавця та державного акту на право приватної власності на землю,

- копія додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0257 з копією паспорту орендодавця та державного акту на право приватної власності на землю,

- оригінал Витягу з державного реєстру речових прав нанерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0257,

- копія Витягу з державного реєстру речових прав нанерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0257.

Оригінали наданих документів були оглянуті в судовому засіданні 14 грудня 2023 року, колегією підтверджено відповідність наданих копій, оглянутим оригіналам, після огляду судом апеляційної інстанції копії вказаних документів долучені до матеріалів справи, а оригінали повернуті представнику відповідача під час судового засідання.

Із наданих документів судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0256, площею 5,1500 га за цільовим призначенням 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Магдалинівської селищної ради (Поливанівська сільська рада) Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області, власником якої є ОСОБА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі земель та перенесена до Державного земельного кадастру, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ЇЇ-ДП №062580, зареєстрованого за Мд №5029 від 08.06.2001.

Згідно записів з Поземельної книги між Приватне підприємство «МИР» та ОСОБА_1 зареєстрований договір оренди Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр ДЗК» 18.03.2008 року за номером 37 терміном на 10 років та даний запис внесений до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0257 площею 5,1600 газа цільовим призначенням 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Магдалинівської селищної ради (Поливанівська сільська рада) Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області, власником якої є ОСОБА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі земель та перенесена до Державного земельного кадастру, згідно Державного акту на право приватної власності на землю П-ДП №062580 зареєстрованого за Мд №5029 від 08.06.2001.

Згідно записів з Поземельної книги між Приватне підприємство «МИР» та ОСОБА_1 зареєстрований договір оренди Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр ДЗК» 18.03.2008 року за номером 51 терміном на 10 років та даний запис внесений до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

30.03.2017 року до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256 від 19.03.2008 року була укладена додаткова угода № 1 між Приватним підприємством «МИР» та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 05.04.2017 року.

30.03.2017 року до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0257 від 19.03.2008 року була укладена додаткова угода № 1 між Приватним підприємством «МИР» та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 05.04.2017 року.

Згідно журналу видачі екземплярів додаткової угоди або договору оренди, ОСОБА_1 27.05.2017 року отримала екземпляри додаткових угод, що підтверджується її підписом у записах № 11 та 12 на стор. 1.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача адвокат Пономаренко О.Л. зазначив, що відповідач ніколи не витребовував у позивачки та не отримував від неї оригінали основних договорів оренди.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права і охоронювані законом інтереси.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що: «правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалась на ст. 5 ЦПК України, відповідно якої, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Проте, в обґрунтування свого позову позивач не зазначила чим саме на її думку порушуються її права і охоронювані законом інтереси.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не було надано доказів передачі її власних примірників договорів оренди земельних ділянок площею 5,15 га з кадастровим номером :01:001:0256 та площею 5,16 га з кадастровим номером :01:001:0257 для укладення додаткових угод.

Також, слід зауважити, що згідно п. 4 Прикінцевих положень зазначених договорів, договір оренди земельної ділянки укладено в чотирьох примірниках (які мають однакову юридичну силу), один з яких перебуває в Орендодавця, другий в Орендаря, третій в Поливанівській сільській раді, четвертий в Магдалинівському районному відділі земельних ресурсів.

Проте, позивач, яка особисто була присутня у судовому засіданні 23 листопада 2023 року підтвердила суду апеляційної інстанції, що не зверталася, а ні до Поливанівської сільської ради, а ні до Магдалинівського районного відділу земельних ресурсів для отримання дублікату договорів оренди земельних ділянок.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачка звернулась до суду саме з негаторним позовом, про що зазначає позивач у своїй апеляційній скарзі, обгрунтовуючи своє звернення до суду.

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України).

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Проте, в ході розгляду справи позивач не надала належних та допустимих доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанції винних дій відповідача.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) відповідає способу захисту, визначеному у пункті 3 частини другої статті 16 ЦК України, - припинення дії, яка порушує право. Цей спосіб захисту пов`язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Однієї з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин. Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивачка, яка звернулась із зазначеним позовом, обрала не належний спосіб захисту.

Натомість, якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не може бути заявлено, а право власника має захищатися за допомогою зобов`язально-правових способів.

Колегія суддів звертає увагу, що хоча суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних, не вказав ефективного способу захисту, проте дані обставини не є причиною для скасування чи зміни по суті правильного рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту, що і є підставою відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння апелянтом вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, встановивши конкретні обставини у справі та перевіривши їх належними доказами, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду є правильне по суті, і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко