Справа 487/176/21 Головуюча у 1-й інстанції Сухаревич З. М.
Провадження 22-ц/812/1258/23
Провадження 22-ц/812/1316/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

при секретарі: Стрілець К. О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 та його представниці ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 та її представниці - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_4 ,

поданої нею як законним представником малолітнього ОСОБА_7 ,

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 8 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Сухаревич З. М. у приміщенні суду в місті Миколаєві о 14 год. 40 хв., із складенням його повного тексту 15 серпня 2023 року по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_6 ,

треті особи: ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах

та інтересах малолітнього ОСОБА_7 ,

Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради.

про встановлення порядку користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування пред`явленого позову позивач посилався на те, що кожній із сторін належить по частині спірної квартири відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 2 лютого 2012 року. Але користується спільною власністю тільки відповідачка, яка перешкоджає йому в здійсненні цього права.

Незважаючи на ухвалення судового рішення про усунення перешкод в користуванні кватирою та його вселення, позивач в квартиру вселитися не може. Тому наразі в спірній квартирі проживає відповідачка з їх спільними дорослими дітьми та їх родинами.

Вирішити питання поділу чи визначення порядку користування квартирою в позасудовому порядку ОСОБА_6 відмовляється, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду із цим позовом, в якому просить виділити: йому в особисте користування житлові кімнати літ.11 та літ.12 площами 13,7кв.м. та 14,4кв.м., а також кладову літ.10, площею 2,3кв.м.; в особисте користування відповідачки житлову кімнату літ.7 їдальню (житлову), площею 18,9кв.м. і житлову кімнату літ.9, площею 19, 6кв.м.; та залишити у спільному користуванні співвласників коридор літ. 1, вітальню літ.2, коридор літ.3, коридор літ.4, вбиральню літ.5, ванну літ.6, кухню літ.8.

У відзиві на позовну заяву відповідачка вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що позивачем надане експертне дослідження, яким фактично проведено поділ квартири у натурі, замість встановлення варіантів порядку її користування. При тому зазначила, що експертний висновок у тому вигляді, який наданий до суду, не є належним доказом у справі, оскільки його складення відбулось без з`ясування думки інших осіб та свідчить про фактичний поділ квартири у натурі.

За наявністю у тому ж суді іншої справи про поділ майна між сторонами, як колишнім подружжям, просила про об`єднання обох справ в одне провадження.

10 лютого 2022 року представниця відповідачки звернулася до суду з клопотанням про залучення до участі у справі у якості третіх осіб малолітнього ОСОБА_7 та його законну представницю мати малолітнього ОСОБА_4 , як осіб, що проживають у спірній квартирі.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2023 року підготовче засідання у цивільній справі відновлено, залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_4 , та її малолітнього сина ОСОБА_7 , в інтересах якого вона діє, а також Службу у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділено в загальне користування співвласників приміщення коридору, площею 2,5кв.м, вітальні, площею 8,1кв.м, коридору, площею 14,2кв.м, коридору, площею 1,5кв.м, вбиральні, площею 1,7кв.м, ванної, площею 4,9кв.м, кухні, площею 8,1кв.м.. В особисте користування ОСОБА_1 виділено: кладову, площею 2,3кв.м, житлову кімнату, площею 13,7кв.м, житлову кімнату, площею 14,4кв.м.. В особисте користування ОСОБА_6 виділено їдальню (житлову), площею 18,9кв.м та житлову кімнату, площею 19,6кв.м. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення місцевий суд виходив зі складу сім`ї сторін, розміру житлової площі, що припадає на одну особу, наявності ізольованих житлових кімнат, та вважав можливим визначити порядок користування відповідно до запропонованого позивачем варіанту.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення.

На її думку, при вирішенні спору судом не звернута увага, що єдиним доказом, на який посилався позивач є експертне дослідження №125-74 будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2020 року, що не може вважатись належним та допустимим доказом у розумінні вимог Цивільного процесуального кодексу України. Зі змісту наданого дослідження не можливо визначити чи проводив експерт експертне дослідження чи будівельно технічну експертизу, а в матеріалах справи відсутня заява позивача або договір укладений з експертом, з викладенням поставлених ним питань.

Крім того, у висновку зазначено, що до дослідження надано технічний паспорт на спірну квартиру від 16 листопада 2011 року, в той час як Декларація про готовність об`єкта до експлуатації датована 5 грудня 2011 року, а об`єкт спірна квартира введена в експлуатацію 24 листопада 2011 року.

Внаслідок цього вважала, що експертом використано для проведення дослідження технічний паспорт на об`єкт, реконструкцію якого не завершено та який не був введений в експлуатацію. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації експертом не використана, чим порушено порядок проведення експертизи.

Заперечувала щодо стягнення з неї на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази фактичної сплати таких витрат та надання таких послуг, а саме квитанції на оплату послуг та акти виконаних робіт.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_4 , діючи від імені і в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , та вважаючи, що рішення суду прийняте без врахування прав та інтересів малолітньої дитини, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним встановленням обставин справи, просила рішення суду змінити. Встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши в користування відповідачки ОСОБА_6 інші приміщення, а саме: житлову кімнату, площею 13,7кв.м. та житлову кімнату, площею 19,6кв.м., загальною житловою площею 33,3кв.м., а також виділивши в користування ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 14,4кв.м. та житлову кімнату, площею 18,9кв.м., загальною житловою площею 33,3кв.м.. Усі інші допоміжні приміщення квартири залишити у спільному користуванні співвласників.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що висновок експерта не відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, оскільки експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а судом під час слухання справи допущені процесуальні порушення під час направлення судових повісток сторонам.

У змісті скарги зазначила, що є донькою сторін та завжди проживала у спірній квартирі. З початку переведення приміщень квартири у житлові, вона з братом проживали в кімнатах площами 13,7кв.м. та 14,4кв.м., які були утеплені для проживання в них дітей. Згодом вона так і залишилась проживати в своїй кімнаті, разом із своєю малолітньою дитиною, оскільки з чоловіком наразі не проживає.

В той же час позивач, який є її батьком, звернувшись з позовом до суду просив про виділення йому в користування саме утеплених кімнат, що на її думку, шкодить інтересам малолітньої дитини, яка до того ж є онуком позивача. Іншого житла вона разом із малолітньою дитиною немає, окрім кімнати в спірній квартирі, в якій вона проживає зараз.

За наведеного вважала, що більш доцільним є варіант визначення порядку користування спірною квартирою, який нею запропоновано у скарзі, так як експерт не виходила на місце під час проведення дослідження, і не визначила чи можлива взагалі на практиці реалізація такого порядку користування квартирою.

Крім того звернула увагу на те, що суд безпідставно вказав на факти зловживання відповідачкою процесуальними правами під час її багаторазових звернень з заявами про відкладення розгляду справи та тривалий розгляд справи, що на її думку порушило процесуальні права третіх осіб, та вплинуло на її можливість надавати докази.

У відзивах на апеляційні скарги позивач вважав їх доводи не обґрунтованими, а самі скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 , яка подана нею в інтересах малолітнього, задоволенню не підлягає, а скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

При вирішенні справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2016 року (т. 1. а.с.160-162). У період шлюбу на праві спільної часткової власності ними набута квартира АДРЕСА_1 , кожним по частці. Квартира складається із чотирьох кімнат площею 13,7кв.м., 14,4кв.м. та 18,9кв.м., 19,6кв.м. та допоміжних приміщень у вигляді коридорів, кухні, вбиральні, ванної та кладової (т. 1 а.с.14, 16-25, т. 2 71зв-73).

На час розгляду справи у квартирі є зареєстрованими сторони, їх спільна донька ОСОБА_4 та її малолітня дитина - онук сторін ОСОБА_7 (т. 1. а.с.102 ).

Зі змісту постанови Миколаївського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року вбачається, що спірною квартирою володіє та користується лише відповідачка і донька сторін третя особа ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною, а позивачу у здійсненні його права власності чиняться перешкоди (т. 1. а.с.160-162). Тому позивач ОСОБА_1 вселений до квартири АДРЕСА_1 шляхом усунення перешкод та зобов`язання ОСОБА_6 надати йому ключі від квартири на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаєва, яке ухвалене 30 жовтня 2019 року.

Відомостей про виконання цього рішення суду у справі відсутні.

На підставі наведених обставин та відсутності даних про можливість реального поділу спірної квартири між сторонами в натурі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність встановлення між співвласниками порядку користування квартирою.

Встановлення порядку користування квартирою відбувається шляхом виділу у користування кожного із співвласника житлових кімнат та залишення у спільному користуванні допоміжних приміщень квартири, внаслідок чого вирішення судом цього питання не потребує спеціальних пізнань та призначення експертизи, але позивачем в обґрунтування поданої ним заяви до суду у якості доказу надане експертне дослідження будівельно-технічної експертизи №125-074 від 23 грудня 2020 року, яке проведене на замовлення представника позивача та підставі наданих замовником матеріалів без обстеження квартири. У дослідженні спеціалістом-експертом розроблено один варіант визначення порядку з урахуванням побажань позивача та ідеальних часток співвласників (т.1 а.с.16-27).

За технічним паспортом на квартиру від 16.11.2011, відповіддю ММБТІ від 15.06.2020 та технічним паспортом від 11.06.2020 (т.1 а.с.14-16, т.2 а.с.71-73), які враховані спеціалістом-експертом при проведенні дослідження вбачається, що остання інвентаризація квартири проводилася у листопаді 2011 року, а тому останній технічний паспорт на квартиру, що видано у червні 2020 року складено на підставі інвентаризації 2011 року.

Разом з тим, вважаючи ці технічні документи неналежними, і як наслідок експертне дослідження недопустимим та неналежним доказом, відповідачка посилалася на наявність Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 5 грудня 2011 року (т.2 а.с.220-222), яка експертом не врахована при надані своїх висновків, а тому є підставою для визнання таких висновків помилковими, і як наслідок підставою для відмови у задоволенні позову.

Втім, надана відповідачкою Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 5 грудня 2011 року свідчить про те, що вона видана на виконання реконструкції квартири АДРЕСА_1 з облаштування окремого входу та не вплинула, як на загальну площу квартири в 109,9кв.м., так і на житлову площу в 66,6кв.м., а також на площу та розташування допоміжних кімнат квартири.

Такі ж самі дані містяться і у технічному паспорті, який виготовлено відповідачкою у січні 2012 року, які свідчать про те, що площа житлових кімнат та допоміжних приміщень, а також їх розташування залишилися однаковими, як до реконструкції квартири, так і після її проведення.

Отже, як на 2011 і 2012 роки, так і на 2020 рік та на час ухвалення судових рішень, квартира АДРЕСА_1 складається із житлових кімнат літ. 9, 11, 12, відповідно площами 19,6кв.м., 13,7кв.м і 14,4кв.м, житлової кімнати літ.7, переобладнану в їдальню, площею 18,9кв.м, та допоміжних приміщень: коридору, площею 2,5кв.м, вітальні (коридору), площею 8,1кв.м, коридору, площею 14,2кв.м, коридору, площею 1,5кв.м, вбиральні, площею 1,7кв.м, ванної площею 4,9кв.м, кухні, площею 8,1кв.м, та кладової, площею 2,3кв.м (т.1 а.с.14-25, 220-222, т.2 а.с.71-73).

Таким чином технічні параметри квартири за період з 2011 року по день розгляду справи не зазнали змін, а тому її технічні дані правильно покладені судом першої інстанції в основу свого рішення, у зв`язку з наявністю між сторонами неприязних відносин та неможливості самостійно визначитися з порядком користування належною їм власністю.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

У відповідності до частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За наданим експертним дослідженням будівельно-технічної експертизи №125-074 від 23 грудня 2020 року спеціалістом-експертом розроблено один варіант встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , де запропоновано виділити в користування першого співвласника: кладову, площею 2,3кв.м; житлову кімнату, площею 13,7кв.м та житлову кімнату, площею 14,4кв.м.; в користування другого співвласника: їдальню (житлову), площею 18,9кв.м, житлову кімнату, площею 19,6кв.м.. Залишити в загальному (спільному) користуванні співвласників приміщення: коридор, площею 2,5кв.м, вітальню, площею 8,1кв.м, коридор, площею 14,2кв.м, коридор, площею 1,5кв.м, вбиральню, площею 1,7кв.м, ванну, площею 4,9кв.м та кухню площею 8,1кв.м. Для відокремлення житлових кімнат, які виділені в особисте користування кожного із співвласників від допоміжних приміщень, які залишені у їх спільному користуванні, експертом запропоновано провести будівельно-технічні роботи відповідно до схематичного плану, який відображено у додатку №1 (т.1 ас.16-25).

Тому, у відповідності до запропонованого варіанту в експертному дослідженні позивач прохав суд виділити йому в особисте користування кладову, площею 2,3кв.м, житлову кімнату, площею 13,7кв.м та житлову кімнату, площею 14,4кв.м, які разом складають площу, що є меншою, ніж кімнати, які виділяються в особисте користування відповідачці, а тому, на його думку, не тягнуть порушення житлових прав колишньої дружини, як іншої співвласниці.

В той же час, заперечуючи проти цього варіанту користування квартирою відповідачка не лише не надала інших варіантів порядку користування, які б відповідали її бажанню, не звернулася до спеціалістів, які б могли скласти інше експертне дослідження з іншими варіантами порядку користування, але і не оспорила наданий позивачем доказ іншим шляхом. Таким чином зайняла деструктивну позицію у справі шляхом невизнання права позивача на володіння та користування належною йому часткою у спільному майні через виділення у його особисте користування приміщень квартири.

Аналогічна позиція наведена відповідачкою і у змісті апеляційної скарги, за вимогами якої вона просить відмовити позивачу у задоволенні пред`явленого ним позову без викладення інших варіантів встановлення порядку користування квартирою між сторонами.

В той же час у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідачки зазначено, що незважаючи на те, що ОСОБА_6 фактично займає житлову кімнату літ. 9, вона згодна переселитися у інші кімнати літ.11 і 12 разом зі членом своєї родини, третьою особою, яка має право на користування жилою площею з малолітньою дитиною, та залишити у користування позивача житлову кімнату літ. 9.

При тому усі учасники справи повідомили суду, що кімната літ. 7 раніше інвентаризувалася, як житлова, але була співвласниками переобладнана у їдальню, внаслідок чого у ній проходить кухонна вентиляція, та із кімнати облаштовано два окремих входу, один з коридору, а інший веде до приміщення кухні, в яке неможливо потрапити будь-яким іншим шляхом.

Можливість використання їдальні літ. 7, як житлової ізольованої кімнати, передбачена лише при проведені повного переобладнання шляхом закладення одного виходу з неї та облаштування інших проходів у приміщенні ванної та кухні. А проведення цих робіт можливо або за рахунок обох співвласників, або за рахунок відповідачки, так як позивач не бажає отримати в особисте користування приміщення їдальні та робити за свій рахунок переобладнання квартири.

Одночасно проведення переобладнання квартири є можливим тільки при проведенні реального поділу квартири між співвласниками, які таких вимог не заявляли.

Тому, з огляду на наявність неприязних відносин між сторонами, неможливість проживання у квартирі позивача на час розгляду спору за перешкодами, які йому чинилися, та враховуючи технічні характеристики квартири, яка складається з трьох житлових ізольованих житлових кімнат, однієї житлової кімнати, що переобладнана у їдальню, яка є прохідною з двома входами, та великою кількістю допоміжних приміщень, колегія суддів вважає за можливе визначити порядок користування квартирою між її співвласниками.

Враховуючи те, що первісні вимоги позивача ОСОБА_1 заявлені ним про виділ йому в користування житлової площі, меншою, ніж відповідачці, яка проживає разом зі членами родини, що мають право на користування житлом, інтереси обох сторін та їх побажання, порядок користування, що склався за тривалий період, коли позивач не проживав у спірному житлі, а також згоду відповідачки на звільнення кімнати літ. 9 для проживання позивача, колегія суддів вважає за можливе виділити у особисте користування позивача житлову ізольовану кімнату літ. 9, площею 19,6кв.м., а у користування відповідачки дві житлових кімнати літ. 11 та 12, площами 13,7кв.м. і 14,4кв.м. Усі інші допоміжні приміщення, в тому числі житлову неізольовану кімнату, переобладнану у їдальню, літ. 7, залишити у спільному користуванні співвласників.

Тому такий варіант встановленого порядку користування квартирою не причинить порушення майнових прав співвласників, так як розроблений приблизно до їх ідеальних часток, враховує, як інтереси позивача, який не може користуватися спірною квартирою, так і інтереси відповідачки, якій в користування за єдиним варіантом виділяється більша житлова площа.

За наведеного та з огляду на положення статті 367 ЦПК України, колегія суддів вбачає підстави для зміни судового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_6 у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Виділити у користування позивача житлову кімнату, площею 19,6кв.м, а у користування відповідачки - житлові кімнати площами 13,7кв.м і 14.4кв.м. Усі інші приміщення залишити у спільному користуванні.

В той же час переглядаючи рішення суду першої інстанції на підставі поданої третьою особою ОСОБА_4 апеляційною скаргою, яка подана нею виключно в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 , що має право користування квартирою за фактом реєстрації та постійного в ній проживання, але без права власності на будь-яку її частку, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут).

За змістом статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Аналіз наведених норм права, з огляду на встановлені судами обставини справи, дає підстави вважати третіх осіб ОСОБА_8 , наймачем та членом його родини, які вселилися до житлового приміщення, яке належить співвласникам на праві спільної часткової власності, з дозволу одного із співвласників та займають ті приміщення, які визначені для них цим співвласником.

При зміні прав або обов`язків співвласника, в залежності від домовленості з іншими співвласниками або зміною встановленого між ними порядку користування на підставі рішення суду автоматично змінюються права та обов`язки особи, яка проживає в житлі, належному співвласникам на праві спільної часткової власності, а відповідно і ті житлові приміщення, які вони мають право займати, оскільки права таких осіб є похідними від основних прав співвласника.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення, зокрема в частині перерозподілу порядку користування квартирою щодо кожного із співвласників на підставі побажань особи, яка немає частки у праві спільної часткової власності.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана нею в інтересах малолітнього, слід залишити без задоволення.

При ухваленні постанови колегія суддів, виходячи із доводів апеляційної скарги відповідачки, вважає за необхідне змінити судове рішення і в частині розподілу судових витрат та витрат на правову допомогу.

При зміні рішення колегія суддів не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача в сумі 5 000 грн, що заявлені ним у позові, які не підтверджені відповідними документами та тим, що такі витрати позивачем дійсно понесені у справі.

Немає підстав і для стягнення витрат на проведення дослідження, так як його висновки не покладено в основу судового рішення

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу позову та апеляційної скарги слід розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України наступним чином, стягнути з відповідачки на користь позивача 454 грн за розгляд справи у суді першої інстанції, та з позивача на користь відповідачки витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції на суму 681 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану нею як законним представником малолітнього ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 8 серпня 2023 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виділити в особисте користування співвласника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату літ.9, площею 19,6кв.м..

Виділити в особисте користування співвласниці ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату літ.11, площею 13,7кв.м., та житлову кімнату літ. 12, площею 14.4кв.м..

Приміщення кладової літ. 10, площею 2,3кв.м, коридору літ.1, площею 2.5кв.м, вітальні (коридору) літ.2, площею 8.1кв.м, коридору літ.3, площею 14,2кв.м., коридору літ.4, площею 1,5кв.м., вбиральні літ.5, площею 1,7кв.м, ванної літ.6, площею 4,9кв.м., кухні літ.8, площею 8,1кв.м та їдальні літ. 7, площею 18,9кв.м у квартирі АДРЕСА_1 залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 454 гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 681 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова