Справа № 465/4187/23 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/3542/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні: (в залі суду) заявниці ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , (в режимі відео конференції) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мигаль Г.П. від 08 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, з покладенням на нього таких обов`язків:

- заборони ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборони ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 наближатися на визначену відстань до місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , інших місць частого навідування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на 600 м;

- заборони ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто і через третіх осіб та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Встановлено строк дії обмежувального припису 3 (три) місяця.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просила рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці мого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на визначену відстань до місця проживання м АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 р.н на 600 м.; заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто і через третіх осіб ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для видання тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 відносно заявниці є обгрутований, оскільки в ході розгляду справи здобуто достатньо належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо неї, однак не погоджується з визначеним судом строком дії такого обмеження 3 місяці. Зазначає, що постійні сварки та триваючі конфлікти негативно відображаються на її психічному розвитку та моральному стані. Вважає, що ОСОБА_1 є особою, яка зазнала неодноразово домашнього насильства. Суд не дослідив, що зацікавлена особа як кривдник систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявниці, не врахував, що домашнє насильство може проявлятися в тому числі й у формі психологічного насильства, не надав будь-якої оцінки ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не надав оцінки наявним у матеріалах справи відповідей правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявниці та її представниці на підтримання скарги, заінтересованої особи - в заперечення скарги, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви про видачу обмежувального припису; апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, - колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 247, 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод3, 27 Конституції України, 1, 3, 21, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та задовольняючи заяву частково виходив з того, що згідно з матеріалами справи, 04.05.2023 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, вдарив постраждалу по обличчю. Працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 серії АА № 313826 терміном на 6 діб. року близько 18 год. 50 хв. 15.05.2023 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 серії АА № 306125 терміном на 9 діб. Згідно відповіді Львівського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції у Львівській області № III 63/Аз/40/07/23 від 23.05.2023 року встановлено, що заявниця періодично звертається до правоохоронних органів щодо фактів вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 . Відповідно до Довідки про результати проведення перевірки № 5126 від 30.03.2023 року ОСОБА_3 вчинив сімейний конфлікт з гр. ОСОБА_4 , знаходячись на підпитку, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, чинив психологічний тиск, свою вину у вчиненому визнає повністю. Юридична кваліфікація: Присутні ознаки адміністративного правопорушення. 03.04.2023 близько 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 знаходився напідпитку вчинив насильство в сім`ї, а саме висловлювався грубою нецензурною лайкою до ОСОБА_1 , розмахував руками, чинив психологічний тиск. Відносно ОСОБА_3 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 949024. Згідно довідки про результати проведення перевірки № 7321 від 08.05.2022 ОСОБА_3 вчинив сімейний конфлікт з гр. ОСОБА_4 , знаходячись на підпитку, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, чинив психологічний тиск, свою вину у вчиненому визнає повністю. Юридична кваліфікація: Присутні ознаки адміністративного правопорушення. Згідно довідки про результати проведення перевірки № 7384 від 09.05.2022 встановлено, що ОСОБА_3 порушує умови Термінового заборонного Припису серії АА № 313826 від 04.05.2023, факт вчинення домашнього насильства знайшов своє підтвердження. Складено протокол про адміністративне правопорушення , передбачене за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Окрім цього, постановами Франківського районного суду м. Львова у справах №465/6549/19, №465/3408/23 ОСОБА_3 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_5 . Суд прийшов до висновку, що на підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного, фізичного та економічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства, ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд дійшов висновку про необхідність покладення на ОСОБА_3 наступних обов`язків на строк три місяці: заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 наближатися на визначену відстань до місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , інших місць частого навідування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на 600 м; заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто і через третіх осіб та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів вважає, що частково такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, в певній ж частині висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені, а тому рішення суду підлягає зміні.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 , у якій просила:

- видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1. заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці її ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

3. заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на визначену відстань до місця проживання м АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 р.н на 600 м.;

4. заборонити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто і через третіх осіб ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Заява обґрунтована тим, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , та спільно з ним проживає за адресою АДРЕСА_1 з 1998 року, з моменту реєстрації шлюбу. За цією ж адресою проживає брат чоловіка заявниці ОСОБА_3 . ОСОБА_3 неодноразово перебуваючи у стані сп`яніння вчиняє скандали під час яких виражається грубою, нецензурною лексикою, вчиняє фізичне насильство відносно заявниці. Фактично чинить кривду та насильство відносно заявниці з 1998 року. Заявниця неодноразово зверталась у правоохоронні органи про вчинення насильства у сім`ї. При проведенні перевірок, факти вчинення насильства у сім`ї кривдником ОСОБА_3 підтверджувались.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству";

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків";

3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків";

4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

За ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

1) дитина-кривдник - особа, яка не досягла 18 років та вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

2) дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

4) економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

5) запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

10) програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків;

11) програма для постраждалої особи - комплекс заходів, спрямованих на позбавлення емоційної залежності, невпевненості у собі та формування у постраждалої особи здатності відстоювати власну гідність, захищати свої права у приватних стосунках, у тому числі за допомогою уповноважених органів державної влади, органів місцевого самоврядування;

12) протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки;

13) профілактичний облік - здійснення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України організаційно-практичних заходів щодо контролю за поведінкою кривдника з метою недопущення повторного вчинення домашнього насильства, за дотриманням ним тимчасових обмежень його прав та виконанням обов`язків, покладених на нього у зв`язку із вчиненням домашнього насильства;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

15) сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності;

16) терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства;

17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно ст. 2 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», законодавство про запобігання та протидію домашньому насильству складається з Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо недопущення насильства.

За ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах:

1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини;2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства;

5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства;

7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб;

8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку;

9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, засобами масової інформації та іншими заінтересованими особами.

У разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини. Заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству здійснюються без дискримінації за будь-якою ознакою. Звичаї, релігійні переконання, віросповідання, традиції не можуть розглядатися як виправдання будь-яких форм домашнього насильства, передбачених цим Законом, або бути підставою для звільнення кривдника від відповідальності.

За ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є:

1) запобігання домашньому насильству;

2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством;

4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до завдань у сфері запобігання домашньому насильству належать:

1) визначення стану, причин і передумов поширення домашнього насильства;

2) підвищення рівня поінформованості населення про форми, прояви, причини і наслідки домашнього насильства;

3) сприяння розумінню суспільством природи домашнього насильства, його непропорційного впливу на жінок і чоловіків, зокрема на осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку;

4) формування в суспільстві нетерпимого ставлення до насильницьких моделей поведінки, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед постраждалих дітей, усвідомлення домашнього насильства як порушення прав людини;

5) викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

6) заохочення всіх членів суспільства, насамперед чоловіків і хлопців, до активного сприяння запобіганню домашньому насильству.

За ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають:

1) постраждала особа або її представник;

2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування;

3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Крім цього, з практики ЄСПЛ, що стосується розгляду справ з аналогічними правовідносинами вбачається таке:

«42. Суд нагадує, що жорстоке поводження має досягати мінімального рівня жорстокості, щоб підпадати під дію статті 3 Конвенції. Оцінка цього рівня жорстокості має відносний характер і залежить від сукупності обставин справи, таких, як: характер і контекст звернення, спосіб і метод його реалізації, тривалість звернення, його фізичні та психічні наслідки і, в деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого (див. Костелло Робертс проти Сполученого Королівства від 25 березня 1993 року, § 30, Серія A № 247 C і Кудла проти Польщі [БП], № 30210/96, § 91, ЄСПЛ 2000 XI).

43. Надалі, Суд нагадує, що в силу взятих разом положень статей 1 і 3, держави повинні приймати певні заходи для забезпечення того, щоб особи в межах їх юрисдикції не зазнавали тортур або нелюдського, або такого, що принижує гідність видам поводження чи покарання, включаючи жорстоке звернення з боку приватних осіб (див. A. проти Сполученого Королівства від 23 вересня 1998 року, § 22, Звіти постанов і рішень 1998 VI і вищенаведене рішення у справі Опуз, § 159). В зобов`язання влади, крім іншого, входило зробити все, що можна було розумно очікувати від них, щоб уникнути безпосередньої і прямої загрози для життя встановленої особи або осіб від кримінально-забороненого діяння з боку третіх осіб, про який вони знали або повинні були знати (див ., серед багатьох інших, Осман проти Сполученого Королівства від 28 жовтня 1998 року, § 116, Звіти 1998 VIII; E. та інші проти Сполученого Королівства, № 33218/96, § 88, 26 листопада 2002 роки; і Й.Л. проти Латвії, № 23893/06, § 64, 17 квітня 2012 року).

44. У роль Суду не входить субституція собою національних органів влади при виборі можливих запобіжних заходів, які слід було призначити для забезпечення виконання позитивних зобов`язань, взятих на підставі статті 3 Конвенції (див., Серед багатьох інших, Беваква і С. проти Болгарії, № 71127 / 01, § 82, 12 червня 2008 року). У той же час, на підставі статті 19 Конвенції та відповідно до принципу, що полягає в тому, щоб не теоретично або ілюзорно, а практично гарантувати ефективні права, Суд повинен забезпечити ефективне здійснення зобов`язання Держави щодо захисту прав осіб, які перебувають в його юрисдикції (див . Ніколова і Величкова проти Болгарії, № 7888/03, § 61, 20 грудня 2007 року).

45. Надалі, стаття 3 зобов`язує Держави приймати певні заходи для забезпечення того, щоб особи в межах їх юрисдикції не зазнавали тортур або нелюдського, або такого, що принижує гідність видам поводження чи покарання, включаючи жорстоке поводження з боку приватних осіб (див. MC проти Болгарії, № 39272/98, § 151, ЄСПЛ 2003 XII, і Денис Васильєв проти Росії, № 32704/04, §§ 98-99, 17 грудня 2009 року). Для того щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно повинно, в принципі, бути здатне забезпечити з`ясування фактів, встановлення особистості та покарання винних у вчиненні злочину осіб. Зобов`язання розслідувати - це "не зобов`язання отримати результат, а зобов`язання вжити заходів". У справах, які зачіпають статті 2 і 3 Конвенції, в яких ставилося під сумнів ефективність офіційного розслідування, Суд часто оцінював, чи реагували влади на скарги невідкладно. Надавалося значення порушенню кримінальної справи, затримкам отримання показань і тривалості початкового розслідування (див. Вищенаведене постанову по справі Денис Васильєв, § 100 з подальшими посиланнями; і Стойка проти Румунії, № 42722/02, § 67, 4 березня 2008 року).

46. ?Втручання влади в приватне або сімейне життя може стати необхідним для охорони здоров`я і захисту прав особи або з метою попередження незаконних дій при певних обставинах (див. Вищенаведене справу Опуз, § 144). У підсумку, Держава повинна мати у своєму розпорядженні відповідну законодавчу базу і застосовувати її для надання захисту від жорстокого поводження з боку приватних осіб (див. X і Y проти Голландії від 26 березня 1985 року, § 22 і 23, Серія A № 91; Костелло Робертс проти Сполученого Королівства від 25 березня 1993 року, § 36, Серія A № 247-C; Д.П. і Ж.С. проти Сполученого Королівства, № 38719/97, § 118, 10 жовтня 2002 роки; вищенаведене справу MC проти Болгарії, § § 150 і 152, ЄСПЛ 2003 XII; вищенаведене справу Беваква, § 65, і Сандра Янкович проти Хорватії, № 38478/05, § 45, 5 березня 2009 року ).»

«55. Також, Суд зазначив, що перша заявниця спробувала отримати захист від можливого жорстокого поводження до неї, заступаючись про виселення ОСОБА_8 з їх загальної квартири. Проте, в своєму рішенні від 20 травня 2009 року Вища судова палата відхилила її вимоги, прийшовши до висновку, що метою поданої скарги, швидше за все, було право ОСОБА_8 на користування квартирою, а не захист першої заявниці від передбачуваної неминучої загрози. Також, Вища судова палата встановила, не достатню кількість доказів, які б свідчили про те, що він систематично порушував правила спільного проживання, не дивлячись на те, що стосовно ОСОБА_8 було порушено шість адміністративних справ, в результаті його насильницької поведінки по відношенню до першої заявниці (див. вищенаведений § 14).

56. Надалі, судові інстанції посилалися на рішення від 20 травня 2009 року як підставу для відхилення скарги заявниці, тоді, коли вона клопотала про тимчасове виселення ОСОБА_8 з їх загальної квартири після нападу від 21 серпня 2011 року (див. вищенаведений § 17). Суд вважає, що національні судові інстанції повинні були взяти до уваги фактичні події, які мали місце після винесення рішення від 20 травня 2009 року, а саме ті два додаткових напади ОСОБА_8 (Див. Вищенаведений § 16).

57. Не оспорювався і той факт, що ОСОБА_8 неодноразово нападав на першу заявницю в їх спільній квартирі. Це стало причиною для винесення судовою інстанцією захисного припису 1 вересня 2011 року (див. Вищенаведений § 18). Незважаючи на кілька вжитих заходів, метою яких було перешкодити будь-якому зв`язку ОСОБА_8 з першою заявницею, включаючи заборону наближатися до місця її знаходження, місця роботи або зв`язуватися з нею будь-якими засобами, - ОСОБА_8 дозволили проживати в їх спільній квартирі. Суд згоден з доводом першої заявниці, який вона також привела перед Апеляційною палатою Кишинеу (див. Вищенаведений § 19) про те, що дозволивши ОСОБА_8 проживати в одній квартирі з жертвою, інші заходи, про які розпорядилися в захисному приписі, були неефективними і піддали її загрозі можливого жорстокого поводження.

58. Також, схоже, що саме спільне проживання зі своїм агресором у своїй власній квартирі піддало першу заявницю постійного відчуття страху перед можливим жорстоким поводженням, беручи до уваги кількість попередніх нападок. Цей страх був досить серйозним, щоб спровокувати страждання і занепокоєння першої заявниці, склавши нелюдське поводження за змістом статті 3 Конвенції.

59. Суд не може прийняти аргумент влади про те, що перша заявниця не була піддана загрозі можливого жорстокого поводження і що вона мала на меті отримання видалення ОСОБА_8 від права на загальну квартиру, тим більше що вона клопотала в 2011 році про його тимчасове виселення і ясно клопотала перед судовими інстанціями про те, щоб вони не приймали рішення про спосіб розпорядження правом власності над майном (див. вищенаведений § 17). Це б дозволило національним судовим інстанціям дотримати обидва права, гарантованих Конвенцією (право заявниці не наражатися на жорстокому поводженню і право ОСОБА_8 користуватися квартирою), надавши реальний захист першої заявниці і в той же час не позбавивши ОСОБА_8 свого майна. Також, судові інстанції могли б оцінити важливість твердження першої заявниці, що ґрунтувалось на статті 102 Житлового кодексу (див. Вищенаведений § 22). Проте, судові інстанції не зробили цього.

60. Беручи до уваги вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що влада не виконала належним чином свої позитивні обов`язки, взяті на підставі статті 3 Конвенції для того, щоб захистити першу заявницю від жорстокого поводження.»

«69. Суд повторює, що в той час як основним предметом статті 8 Конвенції є захист особи від самовільних дій органів державної влади, додатково можуть існувати і невіддільні позитивні зобов`язання по "поваги" приватного життя і сім`ї. Ці зобов`язання тягнуть за собою прийняття деяких заходів у сфері відносин між приватними особами. Особливо діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (див. X і Y проти Голландії від 26 березня 1985 року, §§ 23-24 і 27, Серія A № 91, і рішення по справі Огаст проти Сполученого Королівства, № 36505 / 02, 21 січня 2003 року).

70. Що стосується поваги приватного життя, Суд раніше стверджував в різних контекстах, що поняття приватного життя включає фізичну і психологічну цілісність особи, і зобов`язанням Держави є захистити його, навіть якщо небезпека відбувається в результаті дій інших осіб. У цьому напрямку, Держави повинні мати у своєму розпорядженні і застосовувати на практиці відповідну законодавчу базу, яка надає захист проти насильницьких дій з боку приватних осіб (див. Вищенаведене рішення у справі X та Y проти Голландії, §§ 22 і 23; Костелло Робертс проти Сполученого Королівства, 25 березня 1993 року, § 36, Серія A № 247-C; DP і Ж.C. проти Сполученого Королівства, № 38719/97, § 118, 10 жовтня 2002 роки; MC проти Болгарії, № 39272/98, §§ 150 і 152, ЄСПЛ 2003 XII; A. проти Хорватії, № 55164/08, § 60, 14 жовтня 2010 року; і вищенаведене справу Хаждуова, § 46). В даному контексті Суд зазначає, що особлива вразливість жертв домашнього насильства і необхідність активного втручання держави щодо їх захисту підкреслені в різних міжнародних документах (наприклад, див. Вищенаведене справу Беваква, §§ 64-65, і Сандра Янкович проти Хорватії, № 38478/05 , §§ 44-45, 5 березня 2009 року).»

«71. У цій справі, Суд зазначив, що фізична і моральна цілісність заявниці, складова предмет поняття приватного життя (див. X і Y проти Нідерландів, 26 березня 1985 року, § 23, серія A № 91), була порушена періодичними зловживаннями з боку ОСОБА_8 У цьому сенсі, Суд посилається на свої констатування з вищенаведених параграфів 54-58 стосовно страждання і занепокоєння, перенесених першої заявниці в її власній квартирі, коли вона стикалася з реальною загрозою жорстокого поводження.

72. Більш того, влада знала про ці обставини, оскільки ці обставини були розглянуті органами поліції та національними судовими інстанціями. На думку Суду, це повинно було спонукати владу діяти в силу своїх позитивних зобов`язань, взятих на підставі статті 8 Конвенції.

73. У роль Суду не входить підміна собою національних органів влади, однак Суд повинен забезпечити ефективне здійснення зобов`язання Держави щодо захисту прав осіб, які перебувають в її юрисдикції. Тому, Суд вивчить, чи державні органи, особливо судові інстанції, при розгляді справи порушили своє позитивне зобов`язання, взяте на підставі статті 8 Конвенції (див. Вищенаведене справу Сандра Янкович, § 46).

74. У цьому сенсі, Суд зазначив, що 20 травня 2009 року Вища судова палата, скасувавши рішення судів нижчої інстанції, не вважала достатніми доказами шість адміністративних справ щодо ОСОБА_8 , що з упевненістю свідчать про жорстоке поводження з боку ОСОБА_8 до першої заявниці. У цивільному процесі, що мав місце в 2011 році, судові інстанції зробили посилання на рішення від 20 травня 2009 року для того, щоб підтвердити право ОСОБА_8 не бути виселеним з квартири, не взявши до уваги жорстоке поводження, застосоване ним в 2010 і 2011 роках. Судові інстанції навіть не спробували оцінити, чи право ОСОБА_8 користуватися квартирою в деякій мірі порушує права першої заявниці, гарантовані положеннями статті 8 Конвенції та статті 102 Житлового кодексу (див. вищенаведений § 22).

75. За таких обставин, Суд приходить до висновку, що органи національної влади не дотримали свої позитивні зобов`язання, взяті на підставі статті 8 Конвенції. Таким чином, вони піддали першу заявницю постійній загрозі жорстокого поводження або того, щоб вона покинула свій будинок. Тому, було допущено порушення статті 8 Конвенції.»

Вказане є цитатами рішення ЄСПЛ від 16 липня 2013 року «Б. проти Республіки Молдова» (скарга № 61382/09).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

Згідно Акту № 51 ЖБК №40 від 12 травня 2023 року, ОСОБА_1 проживає на даний момент із своїм чоловіком ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 зареєстрований.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №52 від 12.05.2023 року, виданої ЖБК №40, у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 та його брат ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2023 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, вдарив постраждалу по обличчю. Працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 серії АА № 313826 терміном на 6 діб. року близько 18 год. 50 хв.

15.05.2023 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 серії АА № 306125 терміном на 9 діб.

Згідно відповіді Львівського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції у Львівській області № III 63/Аз/40/07/23 від 23.05.2023 року вбачається, що звернення гр. ОСОБА_1 щодо вчинення протиправних дій зі сторони гр. ОСОБА_3 зареєстровано в ІКС Інформаційному порталі Національної поліції у Львівському РУП № 2 ГУНП у Львівській області за № 5126 від 30.03.2023, № 7321 від 04.05.2023, № 7384 від 05.05.2023, перевірку по даних матеріалах проведено працівниками сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції та працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», при цьому відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились. Повідомлення на телефонну лінію «102» від гр. ОСОБА_1 з приводу вчинення можливих неправомірних дій гр. ОСОБА_3 , яке мало місце 05.05.2023 о 21:33, 07.05.2023 о 16:06 по АДРЕСА_1 , зареєстровано в ІКС Інформаційному порталі Національної поліції у Львівському РУП № 2 ГУНП у Львівській області за № 7435 від 05.05.2023, № 7494 від 07.05.2023. Враховуючи те, що з письмовим зверненням до Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області гр. ОСОБА_1 не зверталась, по даних повідомленнях було прийнято рішення в порядку електронної фіксації результатів реагування на події відповідно до доручення Національної поліції України від 22.05.2017 № 5290/05/25-2017 «Про впровадження в діяльність поліції електронної системи фіксації результатів реагування на події», тому надати висновки перевірки по вказаних зверненнях не являється можливим. Додатково звернення гр. ОСОБА_1 від 15.05.2023 зареєстровано в ІКС Інформаційному порталі Національної поліції у Львівському РУП № 2 ГУНП у Львівській області за № 81402, звернення від 20.05.2023 зареєстровано в ІКС Інформаційному порталі Національної поліції у Львівському РУП № 2 ГУНП у Львівській області за № 8490.

30.03.2023 року ОСОБА_1 зверталася до Львівського районного Управління поліції №2 ГУНП у Львівській області із заявою у якій просила прийняти міри до гр. ОСОБА_3 котрий постійно приймає спиртні напої, махає руками, кричить, обзивається.

Відповідно до Довідки про результати проведення перевірки № 5126 від 30.03.2023 року ОСОБА_3 вчинив сімейний конфлікт з гр. ОСОБА_4 , знаходячись на підпитку, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, чинив психологічний тиск, свою вину у вчиненому визнає повністю. Юридична кваліфікація: Присутні ознаки адміністративного правопорушення.

03.04.2023 близько 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 знаходився напідпитку вчинив насильство в сім`ї, а саме висловлювався грубою нецензурною лайкою до ОСОБА_1 , розмахував руками, чинив психологічний тиск. Відносно ОСОБА_3 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 949024.

Згідно довідки про результати проведення перевірки № 7321 від 04.05.2023 ОСОБА_3 вчинив сімейний конфлікт з гр. ОСОБА_4 , знаходячись на підпитку, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, чинив психологічний тиск, свою вину у вчиненому визнає повністю. Юридична кваліфікація: Присутні ознаки адміністративного правопорушення.

Згідно довідки про результати проведення перевірки № 7384 від 09.05.2023 встановлено, що ОСОБА_3 порушує умови Термінового заборонного Припису серії АА № 313826 від 04.05.2023, факт вчинення домашнього насильства знайшов своє підтвердження. Складено протокол про адміністративне правопорушення , передбачене за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

04.05.2023 року, 05.05.2023 року, 15.05.2023 року щодо ОСОБА_3 складено протоколи про адміністративне правопорушення щодо вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 .

Згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2023 року адміністративну справу відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадженням закрито за пропуском строку накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення.

Постанова мотивована тим, що У провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходяться матеріали про адміністративне правопорушення, фабула та диспозиція якого, викладені у протоколі серії ВАБ № 791405 від 05.01.2021. Відповідно до вищевказаного протоколу вчинення адміністративного правопорушення полягає в тому, що 02.01.2022 о 18 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинив протиправні дії відносно дружини свого брата ОСОБА_1 , висловлювався нецензурною лайкою, образливо чіплявся, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З представлених на розгляд матеріалів випливає, що матеріали передані судді 15.04.2022, подія мала місце 31.12.2021 та протокол складено 04.01.2022, тобто на час розгляду справи сплив трьох місячний строк накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення.

Окрім цього, постановою Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2019 року у справі №465/6541/19, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 ( сто сімдесят) грн. на користь держави.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 , 08 листопада 2019 року о 18 год. 00 хв. перебуваючи вдома, за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство по відношенню до дружини свого брата - ОСОБА_1 а саме: виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 04.08.2023 року у справі №465/3408/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень 00 коп.

Окрім цього, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 20.10.2023 близько 17 год. 50 хв. вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 . Працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 терміном на 9 діб.

Заявниця, будучи допитаною як свідок, в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що за місцем проживання ОСОБА_3 неодноразово бив її, погрожував, що заб`є її, штовхав її. Щодо неї він чинить насильство останні три роки відколи помер батько її чоловіка. Протягом 25-ти років та на даний момент сторони проживають за адресою: АДРЕСА_1 . На день подачі заяви право власності на вказану квартиру не оформлене. Відкрито спадкову справу, оскільки заповідач ОСОБА_7 заповів квартиру за адресою АДРЕСА_1 на користь чоловіка заявниці - ОСОБА_6 . Заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , за якою зареєстрований також її брат та її мати. За адресою АДРЕСА_1 , вона не зареєстрована, але фактично проживає разом з чоловіком протягом 25 років. За її поясненнями ОСОБА_3 заперечував проти реєстрації заявниці за цією адресою.

Враховуючи вказане матеріалами справи достеменно встановлено чинення протягом надзвичайно тривалого часу принаймні з 2019 року заінтересованою особою домашнього насильства у формі фізичного та психологічного насильства стосовно заявниці. Останній рік вказане має місце надзвичайно часто.

Зважаючи на вказані докази, а також пояснення заявниці є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_3 насильства в сім`ї, носить надзвичайно тривалий та систематичний характер, а, також, як на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на час розгляду справи апеляційним судом слід вважати існували та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій ОСОБА_3 , а також ескалації такого насильства, про що свідчить збільшення кількості фактів насильницький дій заінтересованої особи у період 2023 року, зокрема, навіть у період розгляду справи судом першої інстанції.

Навіть і після ухвалення судом рішення мало місце два випадки порушення ОСОБА_3 обмежувального припису винесеного судом, що визнано сторонами.

Із вказаних доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають принаймні з 2019 року та такі конфлікти переростають у насильницькі дії з боку ОСОБА_3 , як психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо), так і фізичного (тілесні ушкодження) характеру.

Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства; переживання з приводу можливих повторень таких; важкі наслідки спричинені цим та бажання заявниці попередити такі та захистити від таких себе, свідчать наведені вище докази.

Зважаючи на вказане, - судом першої інстанції підставно було видано обмежувальний припис із визначеними у ньому заходами тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 .

Однак, колегія суддів вважає, що строк дії обмежувального припису визначений судом першої інстанції не у повній мірі відповідає характеру обставин, про які йшлося та такий строк не в повній мірі забезпечить заявницю від потенційних проявів насильства з боку заінтересованої особи, а також матиме не до кінця належний ефект стосовно самої заінтересованої особи, з метою усвідомлення ним негативної поведінки та унеможливлення такої в майбутньому, який, як вбачається із його пояснень у суді апеляційної інстанції, не усвідомлює характеру своєї поведінки, негативні наслідки такої, наполягає на не вирішенні конфліктної ситуації між ним та заявницею та вважає, що його поведінка не носить насильницького характеру, а спрямована на вирішення конфлікту та захисту його інетерсів.

Щодо необхідності збільшення строку дії обмежувального припису, то, колегія суддів вважає за необхідне вказану вимогу апеляційної скарги задовольнити, зважаючи на тривалість, систематичність негативної поведінки ОСОБА_3 та те, що він, не оскаржуючи згаданих судових рішень, не усвідомлюючи серйозності наслідків своєї поведінки, всього негативу вчинення ним такого насильства та заподіяння ним шкоди заявниці та не бажаючи відповідно таку змінювати, - повторює таку з регулярністю.

Також, колегія суддів зважає і на те, що дійсно вжиттям заходів, про які йшлося обмежуються права ОСОБА_3 , зокрема, право на користування житлом, майном (зокрема, залишеним у квартирі), тощо.

Однак, такі заходи як вбачається із наведених вище норм закону та практики ЄСПЛ є виправданими, оскільки таких прав заінтересована особа не позбавляється, а такі лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілої особи, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет.

Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).

Тому, рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року слід змінити. Строк дії обмежувального припису слід збільшити з трьох місяців до шести місяців, що хоч є максимально можливим строком дії обмежувального припису встановленим законом, однак зважаючи на викладені вище обставини справи є виправданим у даному випадку та таким, що покликаний мінімізувати ризики негативної поведінки заінтересованої особи у майбутньому або і виправити таку його негативну поведінку.

Тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши рішення суду першої інстанції та задовольнивши заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року - змінити.

Строк дії обмежувального припису, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 змінити збільшивши з 3 (трьох) місяців до 6 (шести) місяців, задовольнивши заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра