Р І Ш Е Н Н Я№ 127/11522/19

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур М.О.,

представника позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 -адвоката Ліханової О. В.,

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Федик Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом.

В позові зазначено, що 23.04.2014 між позивачами та ОСОБА_5 укладено договір позики, за яким позивачі передали у рівних частках у власність відповідача гроші кошти в сумі 1012500 грн, що є еквівалентом 90000 доларів США по курсу, встановленому НБУ на день розрахунку. Строк виконання зобов`язання був установлений 23.04.2016 року.

У відповідності до вказаного договору, при неповерненні суми боргу своєчасно, позикодавці вправі будуть пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбаченому чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення їм частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Крім цього, 23.04.2014 для забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання, між позивачами та ОСОБА_4 , яка є майновим поручителем ОСОБА_5 , було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано нерухоме майно, що належить їй на праві особистої приватної власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з договором іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання або умов цього договору, іпотекодержателі надсилають іпотекодавцю та/або позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателів залишається без задоволення, іпотекодержателі вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до умов договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Відповідач своє зобов`язання за договором позики у строк зазначений в договорі не виконав.

18.03.2019 позивачами відповідачам була направлена вимога про сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми, що становить 1507694,24 грн. та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання.

Зазначену вимогу було отримано особисто ОСОБА_5 .

Листом від 10.04.2019 ОСОБА_5 повідомив, що не визнає борг перед позивачами в сумі 1507694,24 грн., в та заперечив проти звернення стягнення на предмет іпотеки.

В зв`язку з відмовою відповідача від виконання зобов`язань позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому просять звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.04.2014 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 152384,08 за договором позики від 23.04.2014 шляхом реалізації предмету іпотеки: нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , шляхом продажу за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 840000 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на користь позивачів решту суми боргу за договором позики від 23.04.2014 з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання та 3% річних від простроченої суми, що становить 683384,08 грн. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с. 29)

До суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Хейніса Р.М., в якому він заперечував щодо задоволення позовної заяви та зазначив, що вимога позивачів продати предмет іпотеки саме за 840000 грн., тобто за заставною вартістю, суперечить нормам чинного законодавства. Вказує, що дана ціна майже в два рази нижче ринкової ціни предмету іпотеки. На підтвердження ринкової вартості предмету іпотеки до відзиву додав звіт про оцінку майна.(т.1 а.с. 66-69)

Представник позивачів адвокат Ліханова О.В надала відповідь на відзив, у якому заперечує проти тверджень викладених у відзиві, оскільки останій не відповідає встановленим законодавством вимогам, також зазначає, що об`єкти порівняння у звіті про оцінку майна не відповідають об`єктам у додатку, через що вказаний звіт не може свідчити про реальну ринкову вартість предмета іпотеки. (т.1 а.с.109-111)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2019 призначено у справі судову товарознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницького відділення КНДІСЕ. Перед експертами поставлено запитання: яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 . Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. (т.1 а.с. 117)

17.02.2020 до суду надійшов висновок експерта №6082/19-21 від 26.12.2019. (т.1. а.с.135-153)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2020 провадження у справі поновлено. (т.1 а.с.156)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2021 задоволено клопотання представника позивачів та прийнято до розгляду заяву про зміну підстави позову в частині стягнення решти суми боргу, у якій представник позивача просила суд: 1. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23 квітня 2014 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 2 465 478 грн. за договором позики від 23 квітня 2014 року шляхом реалізації предмета іпотеки: нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом продажу за узгодженою в договорі іпотеки вартістю: 840 000,00 грн.; 2. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних долях решту суми боргу за договором позики від 23 квітня 2014 року з урахуванням курсу валюти, встановленої на день стягнення, що становить 1 625 478 грн.; 3. Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних долях судові витрати у розмірі 18 190 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто) гривень: витрати на оплату судового збору в розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. та витрати на оплату адвокатських послуг - 7 680 (сім тисяч шістсот вісімдесят) грн. (т.2 а.с. 3-6)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2021 призначено у даній справі судову товарознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницького відділення КНДІСЕ. Перед експертами поставлено запитання: яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. (т.2 а.с.13)

20.07.2022 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи до суду надійшов висновок експерта №4975/21-21 від 14.07.2022. (т.2. а.с.34-48)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2022 провадження у справі, поновлено. (т.2 а.с. 51)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. (т.2 а.с.83)

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ліханова О.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його з підстав, зазначених у позові, з урахуванням заяви про зміну підстави позову. Під час надання пояснень по справі усно уточнила позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: реалізації його шляхом проведення прилюдних торгів.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник адвокат Хейніс Р.М. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Федик Ю.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вказувала, що заставна вартість предмету іпотеки, зазначена в договорі іпотеки та ціна реалізації предмета іпотеки не є тотожними поняттями, а тому не можна встановлювати ціну предмету іпотеки у 840000,00 грн. Крім цого, реальна вартість предмета іпотеки перевищує вказану сму. Зауважила, що у договорі іпотеки сума боргу зазначена у розмірі 1012500,00 грн., без зазначення доларового еквіваленту, а тому ОСОБА_6 фактично не давала згоди на забезпечення своїм майном заборгованості понад вказану суму.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом було встановлено, що 23.04.2014 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , (далі позикодавці) та ОСОБА_5 (далі позичальник) був укладений договір позики. Відповідно до п.1 договору позикодавці передали у рівних частках у власність позичальнику, а позичальник отримав від позикодавців грошові кошти в сумі 1012500,00 грн, що є еквівалентом 90000 доларів США по курсу, встановленому НБУ на день розрахунку. Зазначена сума коштів отримана позичальником від позикодавців повністю до оформлення цього договору. (т.1 а.с.8)

Відповідно до п.2 вказаного договору, Сторони за цим договором домовились про те, що: остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснений не пізніше 23.04.2016 року.

У відповідності до п.5 вказаного договору, при неповерненні суми позики своєчасно, позикодавці вправі будуть пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбаченому чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення їм частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Крім цього, 23.04.2014 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (надалі іпотекодавець) укладено договір іпотеки.

Відповідно до п.1 вказаного договору, цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателів, що випливає з договору позики, укладеного в простій письмовій формі 23.04.2014 між Іпотекодержателями та Позичальником (надалі Договір позики), за умовами якого останній зобов`язаний до 23.04.2016 включно повернути Іпотекодержателям у рівних частках кожному позику у розмірі 1012500,00 грн, при цьому строки та порядок погашення позики, сплата процентів та інших платежів визначаються договором позики.

Відповідно до п 1.2 договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності.

Відповідно до п.1.3 за домовленістю сторін заставна вартість майна, що передається в іпотеку, становить 840000,00 грн.

Згідно з п.5.1 договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання або умов цього Договору, Іпотекодержателі надсилають Іпотекодавцю та/або позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателів залишається без задоволення, Іпотекодержателі вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.5.2 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Відповідно до п.5.3.2 реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержавтелями, а якщо така згода не досягнута спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому, початкова ціна не може бути нижчою за 90% вартості предмета іпотеки , визначеної шляхом її оцінки.

Відповідач своє зобов`язання за договором позики у строк встановлений договором не виконав.

18.03.2019 позивачами відповідачам була направлена вимога про сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми, що становить 1507694,24 грн. та попередження звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання. (т.1 а.с.13)

Зазначену вимогу отримано особисто ОСОБА_5 , після чого листом від 10.04.2019 ОСОБА_5 повідомив про невизнання боргу перед позивачами в сумі 1507694,24 грн., та заперечив проти звернення стягнення на предмет іпотеки. (т.1 а.с.14)

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №6082/19-21 від 26.12.2019, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження становить 1301350 грн. (т.1. а.с.135-153)

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №4975/21-21 від 14.07.2022, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи становить 1631689,00 грн. (т.2. а.с.34-48)

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Щодо інших доводів сторін, то Європейський суд з прав людини неодноразово зазначає (Рішенням ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04, п. 58 Рішення)), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, п. 29).

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент розгляду справи, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент розгляду справи, у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки в рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, для винесення рішення по справі суду необхідно зазначити в рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки.

Позивачі в позовній заяві просили звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.04.2014 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 152384,08 за договором позики від 23.04.2014 шляхом реалізації предмету іпотеки: нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом продажу за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 840000 грн. проте, в позовній заяві не було зазначено спосіб, за допомогою якого позивачі просять продати предмет іпотеки.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ліханова О.В.в судовому засіданні 09.01.2023, під час надання пояснень по суті справи, заявила усне клопотання про уточнення позовної заяви в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: реалізації хляхом прилюдних торів. На даному судовому засіданні був відсутній відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 , тобто їм про дані уточнення не було відомо. Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 заперечувала, щодо прийняття даних уточнень, оскільки вони мають подаватись у письмовому вигляді та на відповідній стадії судового процесу.

В постанові Верховного Суду від 01.11.2021 р. у справі № 405/3360/17 зазначено, що за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Суд звертає увагу представника позивачів, що заява про зміну предмета та підстави позову має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, викладені у ст. 175 ЦПК України.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Згідно з п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві зазначаються обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З дотримання вказаних положень ст. 175 ЦПК України позивач має навести такі вимоги (предмет) або підстави позову в його обґрунтування, що виявлятиме зміну у конструкціях відповідних визначень без їх одночасного застосування.

Суд зазначає, що уточнення позовної заяви в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: реалізації його шляхом прилюдних торгів, фактично означає зміну предмету позову, а тому має бути належно оформлено.

При цьому представник позивачів заявила вказане клопотання після закінчення підготовчого засідання, під час надання пояснень по справі та без дотримання встановленої законом письмової форми, тому суд відмовив в задоволенні даного клопотання.

Крім цього, суд звертає увагу, що представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заявила клопотання про уточнення позовної заяви в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, та вказала такий спосіб його реалізації, як прилюдні торги.

Водночас, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення розбіжностей та осучаснення реалізації майна в іпотеці та виконавчому провадженні» від 16.07.2021, назву і частину першу статті 41 викласти в такій редакції: "Стаття 41. Реалізація предмета іпотеки на електронному аукціоні.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону".

Суд вказує, що реалізація предмету іпотеки на прилюдних торгах не проводиться з моменту прийняття вказаного закону.

Щодо ціни предмету іпотеки, зазначеної позивачами, суд дійшов такого висновку.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 235/3619/15-ц висловлено такий висновок щодо застосування ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в частині зазначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації: «Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо ціни предмету іпотеки. Крім цього, суд звертає увагу, що позивачі відмовляються визначати ціну предмета іпотеки у відповідності до наявних у матеріалах справи висновків експертів.

Посилання позивачів на п.1.3 Договору іпотеки, відповідно до якого за домовленістю сторін заставна вартість майна, що передається в іпотеку, становить 840000,00 грн. суд оцінює критично, з огляду на наступне. Поняття «заставна вартість» не є тотожним поняттю «ціна предмету іпотеки», а тому в даному випадку твердження, що сторони у договорі іпотеки досягли згоди про ціну предмету іпотеки не відповідає дійсності. В договорі іпотеки не міститься положення, яке стверджувало б тотожність вказаних понять.

Крім цього, відповідно до п.5.3.2 Договору іпотеки, початкова ціна продажу предмету іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержавтелями, а якщо така згода не досягнута спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому, початкова ціна не може бути нижчою за 90% вартості предмета іпотеки , визначеної шляхом її оцінки.

Отже, відповідно до умов договору та положень законодавства, чинного як на момент укладення договору іпотеки так і на момент постановлення рішення, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Оскільки у сторін відсутня згода щодо ціни предмету іпотеки, а позивачі у позовній заяві не просили встановити її відповідно до оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, а також того, що в позовній заяві не зазначено спосіб реалізації предмету іпотеки, суд, будучи позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.04.2014 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 2465478,00 грн. за договором позики від 23.04.2014 шляхом реалізації предмета іпотеки: нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_9 ,00 грн. слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_5 , на користь позивачів в рівних частках решти суми боргу за договором позики від 23.04.2014 з урахуванням курсу валюти, встановленого на день стягнення, у розмірі 1625478 грн, суд дійшов такого висновку.

Так, судом встановлено, що позивачі звернулись до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості на загальну суму 2465478,00 грн. При цьому, частина вказаного боргу повинна бути стягнута за рахунок продажу предмета іпотеки за ціною 840000,00 грн. Решта боргу розраховувалась шляхом віднімання від загальної суми вартості предмета іпотеки (2465478 840000 = 1625478).

Водночас, судом було встановлено, що вартість предмета іпотеки, зазначена позивачами, не була доведена належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено.

Оскільки сума решти заборгованості базується на розрахунку, в якому задіяна недоведена позивачами вартість предмета іпотеки, суд не може вважати такий розрахунок належним та допустимим доказом щодо розміру суми, яку необхідно стягнути з ОСОБА_5 .

Таким чином, оскільки позивачами не доведено за допомогою належних та допустимих доказів розмір позовної вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_5 , решти заборгованості, тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову було відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивачів судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 16, 43, 49, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 175, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;

відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_6 ;

відповідач ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Суддя: