Провадження №2/447/310/23
Справа №447/892/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

13.12.2023 Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Бачуна О.І.

з участю секретаря судових засідань Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області про визнання відповідача таким, що прострочив ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому просить визнати Миколаївський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області таким, що прострочив та не прийняв до виконання зобов`язання запропоноване позивачем шляхом зарахування векселя серії АА номер 2845575. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що для належного виконання зобов`язань згідно судового наказу №2-н-458 від 29.07.2009року , Договору відступлення прав №GL3N217215_ПВ від 30.04.2020року, ним було передано відповідачу заяву про належне виконання зобов`язань та оригінал простого, акцептованого векселя серії АА номер 2845573. Відповідач не прийняв належного виконання зобов`язань запропоноване позивачем і 28.03.2023року повернув оригінал векселя. Про належне виконання позивачем зобов`язань, яке відбулося в результаті передачі оригіналу векселя свідчить експертний висновок наданий ОСОБА_2 , з якого вбачається, що передача оригіналу векселя від ОСОБА_1 відповідачу, визнається належним виконанням зобов`язань, а у випадку неприйняття належного виконання зобов`язань відповідачем він визнається таким , що прострочив.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2023 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

16.05.2023року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає такі безпідставними. Вказав, що на виконанні у відділі ДВС перебуває ВП №68549444 з примусового виконання постанови БАВ №116312 виданої 21.10.2021року Стрийським районний управлінням поліції Миколаївського ВП №2 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі 40800,00грн. 08.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.12.2022 надійшла заява від ОСОБА_1 про виконання вимог виконавчого документу шляхом передання оригіналу векселя Головному управлінню державної казначейської служби України у Львівській області. Відповідно до п.6 ст.45 Бюджетного кодексу України, забороняється проведення розрахунків з бюджетом у не грошовій формі, у тому числі шляхом взаємозаліку, застосування векселів, бартерних операцій та зарахування зустрічних платіжних вимог у фінансових установах, за винятком операцій, пов`язаних з державним боргом та випадків, передбачених законом про Державний бюджет України.

27.07.2023року представником позивача адвокатом Карпінець В.Ю. подано до суду заперечення на відзив, в якому вказала, що відповідно до ст.9 Бюджетного Кодексу джерелами формування бюджетів усіх рівнів є доходи від операцій з капіталом. В 2023році Гірник отримав доходи від операцій з інтелектуальним капіталом. Вважає, що вексельні операції є платіжними операціями, тобто векселі є платіжними засобами, реквізити яких відповідають Уніфікованому закону про переказні та прості векселі, запровадженого Женевською Конвенцією 1930року. Вказує, що векселі використовуються для оформлення грошового боргу за фактично надані послуги, якими є в тому числі штрафи. Чинне законодавства України прямо не вказує момент здійснення зарахування за заявою про зарахування іншої сторони, але враховуючи той факт, що для зарахування достатньо лише самої заяви однієї зі сторін, а тому зарахування відбулося в момент отримання заяви іншою стороною.

26.10.2023року представником відповідача подано до суду заперечення щодо відповіді на відзив ОСОБА_1 . Вказану відповідь на відзив вважає безпідставною. Вважає, що спір виник між сторонами виконавчого провадження: боржником, яким являється ОСОБА_1 та стягувачем в особі держави. Крім цього, вважає що поданий позивачем висновок експерта не є релевантним та належним, оскільки у такому містяться висновки щодо належності виконання зобов`язань, хоча це питання має бути вирішено судом.

В судове засіданні 13.12.2023 представник позивача та позивач не з`явилися, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Однак в попередніх судових засіданнях представник позивача ОСОБА_3 вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. На пропозицію головуючого в підготовчому судовому засіданні про уточнення та конкретизацію змісту позовних вимог - позивач відмовився.

Під час судового розгляду представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, вважає такі безпідставними та необгрунтованими, мотиви навів у відзиві на позовну заяву.

В судове засідання 13.12.2023 року представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечив.

Допитаний в судовому засіданні експерт Інституту Інтелектуального Капіталу « НЕПЕК-ПЛЮС» ОСОБА_4 підтвердив, що на вимогу дочки позивача він надавав експертний висновок. Вказав, що він не є акредитованим експертом, а являється аудитором-економістом та вважає себе фахівцем в галузі права. Наданий ним висновок частково був із правових питань Ствердив, що оспорюваний вексель заповнювався позивачем.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Миколаївському відділі ДВС у Стрийському районі Львівської області перебуває ВП №68549444 з примусового виконання постанови БАВ №116312 виданої 21.10.2021року Стрийським районний управлінням поліції Миколаївського ВП №2 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі 40800,00грн.

08.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

02.12.2022 надійшла заява від ОСОБА_1 про виконання вимог виконавчого документу шляхом передання оригіналу векселя Головному управлінню державної казначейської служби України у Львівській області.

Відповідно до ст.298 КУПаП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ст.307 КУПаП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Відповідно до ст.308 КУпАП , у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Як вбачається із копії векселя серії АА 2845573, такий складений 21 листопада 2022року. Із змісту векселя вбачається, що 21 листопада 2027року ОСОБА_1 заплатить таким векселем суму 41310грн. на виконання постанови Стрийського районного управління поліції Відділення поліції №2.

Судом встановлено, що вексель серії АА 2845573, був складений 21 листопада 2022року, а постанова про накладення стягнення на ОСОБА_1 в сумі 41310грн. була винесена 21.10.2021року, тобто поза межами строків виконання покарання у виді штрафу передбачених ст.ст.307-308 КУпАП.

Судом встановлено, що боржником у виконавчому провадженні ВП №68549444 являється ОСОБА_1 , а стягувачем Держава.

Вексель це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Вексель є неемісійним, ордерним, таким, що існує виключно у документарній формі, цінним папером і віднесеним до групи боргових цінних паперів. Векселі бувають простими чи переказними. Вексель є простим, якщо він посвідчує просте і нічим не обумовлене зобов`язання особи, яка видала вексель (векселедавця), сплатити визначену грошову суму у визначений строк векселедержателю. Вексель є переказним, якщо він посвідчує просту і нічим не обумовлену пропозицію (наказ) особи, яка видала вексель (трасанта), адресовану третій особі (трасату), сплатити визначену грошову суму у визначений строк векселедержателю.

Відповідно до ст.10 ЗУ « Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до п.6 ст.45 Бюджетного кодексу України, забороняється проведення розрахунків з бюджетом у не грошовій формі, у тому числі шляхом взаємозаліку, застосування векселів, бартерних операцій та зарахування зустрічних платіжних вимог у фінансових установах, за винятком операцій, пов`язаних з державним боргом та випадків, передбачених законом про Державний бюджет України

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Кореспондуючою нормою права є положення ст. 194 ЦК України, яка дає визначення цінного паперу це документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за цим папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до статті 75 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов`язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця видачі простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Відповідно до ст.1 ЗУ « Про обіг векселів в Україні» законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ « Про обіг векселів в Україні», видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» Векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені).

Стороною позивача суду представлено експертний висновок вих.№5 від 26 грудня 2022року експерта Інституту Інтелектуального Капіталу « НЕПЕК-ПЛЮС», відповідно до якого: «ст.9 ЗУ «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 розрахунки векселями визнаються платіжною операцією. Таким чином, враховуючи вищевказане, експерт визнає передавання векселя від боржника стягувачу належним виконанням зобов`язань і тому відповідач зобов`язаний видати постанову про закінчення боргових зобов`язань Б.В. Гірника, керуючись ЗУ « Про виконавче провадження»

Відповідно до ст.114 ЦПК України, учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст.115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Суд критично оціную представлений стороною позивача експертний висновок від 26.12.2022року оскільки в таку міститься вказівки, яке рішення повинен прийняти суд та державний виконавець в процесі виконання виконавчого провадження ВП №68549444.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Отже, якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач не довів, а також не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач допустив порушення вимог законодавства України та являється таким, що прострочив, оскільки вексель пред`явлений позивачем ОСОБА_1 не може бути прийнятим до виконання, оскільки такий є у негрошовій формі, а виконавче провадження не може бути завершене шляхом передачі оригіналу вказаного векселю Головному управлінню державної казначейської служби України у Львівській області.

Таким чином, підстави для визнання відповідача таким що прострочив виконання відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141,258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області про визнання відповідача таким, що прострочив - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21.12.2023

Суддя Бачун О. І.