У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Сенюти В.О.,

при секретарі: Рбенка В.О.,

за участю:

представника стягувача: ОСОБА_1

представника боржника : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 18 жовтня 2023 року Деснянського районного суду м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про скасування судового наказу Деснянського районного суду міста Києва № 754/14726/23 за нововиявленими обставинами.

Подану заяву мотивує тим, що 18.10.2023 Деснянським районним судом міста Києва видано судовий наказ за заявою ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Боржник категорично заперечує факт проживання дитини із заявником та перебування доньки на утриманні матері.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.11.2023 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 - адвокат Бабенко О.А. подану заяву підтримала, просила задовольнити та вирішити питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Пояснила, що дитина, на утримання якої ОСОБА_4 просила стягнути аліменти з батька, фактично проживає із батьком з квітня 2023 року.

Представник стягувача ОСОБА_4 - адвокат Ковальова О.О. проти задоволення заяви заперечувала, вказала, що дитина досягла 14 років, самостійно визначає місце свого проживання. Перебуває на утриманні своєї матері та живе час від часу у батька.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4 роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

У пункті 4 вказаної Постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Частина 8 ст. 170 ЦПК України визначає, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що 18.10.2023 Деснянським районним судом міста Києва на підставі заяви ОСОБА_4 видано судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 обґрунтовуючи заяву про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами, вказує на те, що донька з квітня 2023 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а відтак враховуючи положення ст.181 СК України відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на користь матері дитини.

З письмових матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , на підтвердження факту проживання дитини разом із нею, надала договір оренди квартири від 01.07.2023. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору, вказано, що квартира що орендується, надається орендарю для проживання особисто та для проживання її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, ОСОБА_3 на спростування обставини про те, що дитина проживає із матір`ю, надав довідку про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб, відповідно до якої ОСОБА_3 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживає з 2013 року, а з квітня 2023 року до складу його сім`ї (зареєстрованих) проживаючих входить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, мешканці будинку АДРЕСА_2 вказали про те, що ОСОБА_3 фактично проживає разом зі своєю донькою ОСОБА_5 з квітня 2023 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_4 заперечуючи проти задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами надала копію закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_5 , договір купівлі-продажу від 17.06.2023, листування в месенджері Телеграм, копію заяви, посвідчену приватним нотаріусом, виписки по картці ОСОБА_4 .

Проте, суд докази представника ОСОБА_4 приймає критично, враховуючи наступне.

Надана копія закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_5 та копія заяви, посвідченої приватним нотаріусом не є належним доказом на підтвердження проживання дитини із стягувачем аліментів, а адреси проживання, що вказані у заяві суперечать письмовим матеріалам справи.

Копія договору купівлі-продажу № 88632 від 17.06.2023 та виписки по рахунку, надані представником стягувача не є належними, достовірними та допустимими доказами, що підтверджують наявність обставин в розумінні ст. 181 СК України.

З копії листування в месенджері Телеграм не можливо встановити учасників листування, а відтак не може бути доказом згідно ст.ст. 76-79 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що представник стягувача у запереченнях вказала про те, що донька ОСОБА_5 має можливість самостійно обирати місце проживання на власний розсуд.

Вищевикладені обставини, суд розцінює як нововиявлені, в розумінні положень ст.423 ЦПК України, оскільки під час розгляду заяви про видачу судового наказу, враховуючі особливий порядок розгляду таких заяв, вказані обставини не були предметом дослідження, ним не надавалась оцінка, тоді як вони впливають на висновки суду під час винесення судового наказу.

Крім того, судом враховується, що при винесені судового наказу не розглядалася обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Оскільки під час розгляду заяви встановлено наявність нововиявлених обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, а тому скасовує судовий наказ та відмовляє у його видачі.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За нормами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами 1,2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з огляду на викладене, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч.4 ст. 62 ЦПК України.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч. 3,5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19, також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро, як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. письмові матеріали справи містять: договір про надання правничої допомоги адвокатом від 01.11.2023, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанція до прибуткового касового ордеру № 47 від 01.11.2023 на суму 5000,00 грн., додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги адвокатом № 47 від 01.11.2023

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ступінь складності справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи наявні докази в обґрунтування понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

За таких обставин, виходячи із фактичних обставин справи, досліджених доказів, вимог процесуального та матеріального закону, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 160, 171, 423, 429 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 18 жовтня 2023 року Деснянського районного суду м. Києва, виданого за заявою ОСОБА_4 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини - задовольнити.

Скасувати судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року у справі № 754/14726/23 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 5 000,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено: 14.12.2023.

Суддя В.О.Сенюта