Ухвала

27 січня 2023 року

м. Київ

справа № 357/6441/21

провадження № 61-13294ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року

у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме запропоновано заявниці звернутися до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

23 січня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: супровідний лист; заява про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій заявниця просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року отримала 29 листопада 2022 року. На підтвердження зазначеного до раніше поданої касаційної скарги була додана копія супровідного листа апеляційного суду.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявницею обставини, зокрема отримання копії постанови апеляційного суду 29 листопада 2022 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що

є підставою для його поновлення.

Таким чином недоліки касаційної скарги усунуто.

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права, саме статей 110, 113 ЦПК України, у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2020 року у справі

№ 704/41/18, від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц, а також вказано, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19. Таке обґрунтування відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України щодо підстав касаційного оскарження.

Наведене свідчить, що касаційна скарга з дотриманням вимог закону щодо форми та змісту.

Щодо доводів заявниці про те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 13 липня 2022 року у справі № 201/6130/19,

від 15 листопада 2022 року у справі № 607/14002/14, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі

№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права

й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням,

- суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами

й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають

у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, дійшов висновку, що договір банківського рахунку, укладений між Банком та Товариством

є припиненим, а тому рахунки позивача закриті відповідачем у відповідності до певних пунктів договору.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 201/6130/19 Верховний Суд, залишаючи в силі рішення місцевого суду, виходив з того, що відповідачка не заперечує того, що позивач не є біологічним батьком її дитини. Докази у справі та показання свідка підтверджують, що на момент реєстрації шлюбу з відповідачем та на момент народження дитини позивач був обізнаний про те, що він не

є біологічним батьком дитини відповідачки, жодних заперечень щодо реєстрації себе батьком дитини, народженої у шлюбі, не висловлював, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 607/14002/14 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, дійшов висновку, що позивачі належними та допустимими доказами довели, що у зміст оскаржуваного заповіту внесені зміни шляхом додруковування тексту «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося», що свідчить про відсутність вільного волевиявлення у заповідача на вчинення спірного заповіту в частині розпорядження всім майном.

Тож, зазначені постанови не є релевантними до правовідносин, що виникли

у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови

у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи те, що недоліки касаційної скарги усунуто, касаційна скарга містить посилання на підставу оскарження судового рішення, а саме, на пункт 1

частини другої статті 389 ЦПК України, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів указаної справи.

Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.

Витребувати з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області матеріали зазначеної цивільної справи № 357/6441/21.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний