Житомирський апеляційний суд
Категорія 42 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу № 295/13603/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом та з урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь на відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти в сумі 7 675 (семи тисяч шестисот семи десяти п`яти грн.) 62 коп. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь на відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти в сумі 7 675 (семи тисяч шестисот сімдесят п`яти грн.) 62 коп. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь на відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти в сумі 585,38 грн. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_5 на свою користь на відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти в сумі 59 226 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять шість грн.) 38 коп. та 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що згідно обвинувального акту кримінального провадження №0000315 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16.07.2015 р., біля 03.00 год., перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ-21099, д. р. н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ « СК «Українська Страхова група» 30.04.2015 р., рухались по автодорозі «Кременець-Біла Церква» в напрямку м. Любар, з хуліганських спонукань стали наздоганяти автомобіль «Фольксваген Транспортер», д. р. н. НОМЕР_2 , під його, ОСОБА_1 , керуванням, в час коли він рухався власним автомобілем в попутному напрямку.

Під час руху, на 158 кілометрі автодороги (+400 м.) на перехресті до с. Авратин Любарського району ОСОБА_5 допустив зіткнення з його, ОСОБА_1 , автомобілем, в результаті чого від удару автомобілем ОСОБА_5 його, ОСОБА_1 , автомобіль зазнав механічних пошкоджень у вигляді: деформації дверей зсувних лівих, розбиття балки верхньої лівої, пошкодження ролика, розбиття шарніру зсувних дверей лівих, розбиття обмежувача ходу дверей лівих, пошкодження ущільнювача лівих здвижних дверей, пошкодження замка центральних дверей лівих, розбиття облицівки нижньої зсувних лівих дверей, розбиття сегменту «С» стійки лівої кузова, розбиття боковини лівої задньої кузова, пошкодження подовжувана перегородки задньої лівої, розбиття облицівки сходинки задньої лівої, розбиття направляючої тяги задньої лівої в зборі, деформація диску заднього лівого колеса, розбиття сегменту рами нижньої лівої боковини кузова, розбиття сегменту «В» стійки лівої боковини кузова, розбиття направляючої рельси зовнішньої лівої, розбиття перегородки панелі підлоги лівої кузова, перекос кузова в зборі.

Вийшовши з автомобіля ВАЗ-21099, д. р. н. НОМЕР_1 зразу ж після ДТП, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою між собою, підійшли до його, ОСОБА_1 , автомобіля, де продовжуючи свої неправомірні дії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, з хуліганських спонукань грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинили наступне. ОСОБА_2 ліктем розбив скло опускне лівих передніх дверей, після цього витягнув його, ОСОБА_1 , з салону автомобіля, де ОСОБА_5 навмисне застосував до нього, ОСОБА_1 , газовий балончик зі сльозогінним газом, позбавивши його, ОСОБА_1 , можливості захищатись, викликавши тимчасову сліпоту, що супроводжувалась різями обох очей. Зробивши таким чином його, ОСОБА_1 , безпорадним та вразливим, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно спільного плану, завдали йому, ОСОБА_1 , тілесних ушкоджень, в результаті яких він, ОСОБА_1 , був госпіталізований на два тижні в стаціонар нейрохірургічного відділення Житомирської обласної лікарні ім. Гербачевського О.Ф. з діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин лівої параорбітальної ділянки. Цефалічний церебростенічний синдром», що потягло за собою необхідність придбання для лікування медичних препаратів на загальну суму 2 341, 53 грн.

Після нанесення йому, ОСОБА_1 , множинних ударів по всьому тілу, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , приєднавшись до злочинних дій ОСОБА_2 , умисно руками та ногами нанесли механічні ушкодження його, ОСОБА_1 , автомобілю у вигляді: розбиття обшивки лівих передніх дверей, розбиття електровимикача підйому скла лівих дверей, розбиття лівого дзеркала заднього виду, облицювання динаміка панелі зліва, розбиття вітрового скла, розбиття ящика речового лівого панелі, розбиття рами правої фари, розбиття показнику повороту лівого переднього, розбиття емблеми виробника задньої, розбиття показнику повороту правого переднього, розбиття решітки радіатора, розбиття правого дзеркала заднього виду.

Кримінальне провадження № 0000315 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України перебувало на розгляді в Романівському районному суді Житомирської області.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 09.03.2021 кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 закрито зв`язку із закінченням строків давності.

Позивач вказав, що внаслідок неправомірних дій відповідачів він зазнав моральних страждань, порушився весь цикл його звичного життя, та було зламано всі робочі плани. Погрози фізичною розправою, які супроводжувалися нанесенням тілесних ушкоджень, завдали йому особливих моральних страждань. Крім того, після того як відповідачі дізналися, що він є учасником волонтерського руху України та учасником бойових дій, поставились до нього як до зрадника чи ворога, що спричинило йому значні моральні страждання.

Наголосив, що за час перебування справи в суді його моральні страждання зросли, адже з 2015 року йому ніхто не відшкодував завданої шкоди, не вибачився за скоєне, що переконує його в тому, що впевнені у своїй безкарності, умисно затягуючи розгляд справи, що в результаті призвело до закриття кримінальної справи за строками давності.

Відповідно до ухвали суду цивільний позов, заявлений ним, ОСОБА_1 , до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено, що він, ОСОБА_1 , має право звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, а також що час від пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

За час досудового розслідування лише від тітки ОСОБА_5 йому, ОСОБА_1 надійшли 3000 грн. як компенсація спричиненої її племінником ОСОБА_5 моральної шкоди, що впливає на розмір завданої ОСОБА_5 моральної шкоди.

Виходячи із наведеного просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої майнової шкоди гроші в сумі - 7675 (семи тисяч шестисот семи десяти п`яти гривень) 62 коп. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди кошти.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої майнової шкоди гроші в сумі 7675 (семи тисяч шестисот семидесяти п`яти гривень) 62 коп. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди кошти.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої майнової шкоди гроші в сумі 585,38 грн. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди кошти.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої майнової шкоди гроші в сумі 59226 (п`ятидесяти дев`яти тисяч двохсот двадцяти шести гривень) 38 коп. та 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди кошти.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 , посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині вимог до ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд безпідставно виходив із доведеності розміру матеріальної шкоди та вини відповідачів, виходячи із ухвали Романівського районного суду Житомирської області від 09.03.2021, оскільки в ній відсутні будь-які посилання на визнання обвинуваченими винуватості та визнання їх винними. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_5 в пошкодженні автомобіля «Фольцваген Транспортер», днз НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті ДТП, при чому таке формулювання виходить за межі пред`явленого ОСОБА_5 обвинуваченню в кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 296 КК України. В свою чергу таке формулювання суду є складом іншого кримінального правопорушення, а саме ст. 286 КК України. Вказує, що матеріали кримінального провадження №0000315 по факту ДТП від 14.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 28.11.2015 було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що і не заперечував представник позивача. В оскаржуваному рішенні суд не надав оцінки поданому доказу на підтвердження вказаних обставин. Наголошує, що висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди не підтверджені жодними доказами, оскільки посилання суду, що позивач звертався до лікаря із відповідними скаргами та проходження курсу лікування, є лише припущенням моральних страждань, що не мають ніяких письмових підтверджень.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вимог до ОСОБА_5 , а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в решті вимог в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у цій справі лише в частині вирішення вимог щодо ОСОБА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що факт ДТП та матеріальної шкоди доводиться ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 09.03.2021.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження № 0000315 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України, встановлено, що 16 липня 2015 року приблизно о 3 годині ОСОБА_4 в групі з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в автомобілі ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням останнього, рухаючись по автомобільній дорозі «Кременець Біла Церква» в напрямку смт. Любар Любарського (нині Житомирського) району Житомирської області, з хуліганських спонукань, вирішили наздогнати автомобіль «Фольцваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду в попутному напрямку, внаслідок чого на 158 км + 400 м вказаної автомобільної дороги водій ОСОБА_5 допустив зіткнення з автомобілем «Фольцваген Транспортер».

Одразу після цього, ОСОБА_4 в групі з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, спричинивши тілесні ушкодження ОСОБА_1 та пасажиру автомобіля «Фольцваген Транспортер» ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_2 ліктем розбив скло дверей цього транспортного засобу навпроти водія, а ОСОБА_3 , взявши ОСОБА_1 за верхній одяг, витягнув його з автомобіля та в групі з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 нанесли чисельні удари ногами та руками по тілу ОСОБА_1 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірних крововиливів тім`яної та скроневої ділянки голови, гематоми обох орбіт, множинних синців, садна обличчя, тулуба справа, крововиливів верхніх і нижніх кінцівок.

Не припиняючи хуліганських дій, ОСОБА_4 , знаходячись поблизу дверей автомобіля «Фольцваген Транспортер» навпроти пасажира, безпричинно, по черзі правою та лівою ногою наніс два удари по голові та тулубі ОСОБА_11 , який знаходився на асфальтобетонному покритті зазначеної автомобільної дороги, спричинивши йому легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді перелому кісток носа.

Після заподіяння ОСОБА_1 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , розуміючи протиправність своїх дій, сів за кермо автомобіля «Фольцваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 , та незаконно, без дозволу власника даного транспортного засобу, використовуючи ключ, який знаходився в замку запалення, запустив двигун цього автомобіля та поїхав по автомобільній дорозі в напрямку с. Авратин Любарського (нині Житомирського) району Житомирської області, де приблизно через 50 м залишив цей автомобіль на проїзній частині.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 09 березня 2021 р. по справі № 283/1256/15 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 289 КК України на підставі ст. 44, п.2 ч.1 ст. 49 Кримінального кодексу України - у зв`язку із закінченням строків давності. У прийнятті цивільного позову потерпілому ОСОБА_1 до спільного розгляду з кримінальним провадженням відмовлено (а.с. 26-28).

Згідно з випискою-епікриз стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_3 від 02.08.2015, його одразу після ДТП та хуліганських дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було госпіталізовано на два тижні в стаціонар нейрохірургічного відділення Житомирської обласної лікарні ім. Гербачевського О.Ф. з діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин лівої параорбітальної ділянки. Цефалічний церебростенічний синдром» (а. с. 29-37).

Із копії висновку експерта Землюка В.В. № 2901 від 28.09.2022 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 як власнику автомобіля, з технічної точки зору, станом на 16.07.2015 р., внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 16.07.2015 становить 58 641,74 грн (а. с. 7-25).

Із копії листа№ 06/7005 від 13.09.2021 вбачається, що ПАТ «СК Українська страхова група» повідомила ОСОБА_1 , що в розумінні положень ст. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що ОСОБА_5 перебуваючи за кермом транспортного засобу ВАЗ 210990, реєстраційний № НОМЕР_1 , порушуючи громадський порядок вчинив умисний (хуліганство групою осіб), та здійснив навмисні дії щодо зіткнення з транспортним Volkswagen Transporter, державний реєстраційний № НОМЕР_2 , ПАТ «CK Українська страхова група» не має юридичних підстав для виплати страхового відшкодування по заявленому випадку (а.с. 65-66).

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_5 з огляду на таке.

Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_5 .

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ухвали Романівського районного суду Житомирської області від 09.03.2021 о 3 годині ОСОБА_4 в групі з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в автомобілі ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням останнього, рухаючись по автомобільній дорозі «Кременець Біла Церква» в напрямку смт. Любар Любарського (нині Житомирського) району Житомирської області, з хуліганських спонукань, вирішили наздогнати автомобіль «Фольцваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду в попутному напрямку, внаслідок чого на 158 км + 400 м вказаної автомобільної дороги водій ОСОБА_5 допустив зіткнення з автомобілем «Фольцваген Транспортер».

Після чого вказані особи спільними діями перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_1 та пасажиру автомобіля «Фольцваген Транспортер» ОСОБА_11 , а також здійснили пошкодження автомобіля.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 09 березня 2021 р. по справі № 283/1256/15 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 289 КК України на підставі ст. 44, п.2 ч.1 ст. 49 Кримінального кодексу України - у зв`язку із закінченням строків давності. У прийнятті цивільного позову потерпілому ОСОБА_1 до спільного розгляду з кримінальним провадженням відмовлено (а.с. 26-28).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді вказана ухвала є чинною, не скасовувалася, тому є встановленим факт пошкодження автомобіля «Фольцваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , завдання матеріальної шкоди та вчинення цих дій відповідачем ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта Землюка В.В. № 2901 від 28.09.2022 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 як власнику автомобіля, з технічної точки зору, станом на 16.07.2015 р., внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 16.07.2015 становить 58 641,74 грн (а. с. 7-25).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, встановивши дійсні обставини пошкодження автомобіля «Фольцваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та встановивши розмір завданого збитку з огляду на висновок експерта Землюка В.В. № 2901 від 28.09.2022, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування матеріального збитку ОСОБА_5 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем не було спростовано будь-якими належними та об`єктивними доказами заявлений позивачем до суду розрахунок матеріальної шкоди. Клопотання чи заяви про проведення експертизи ним до суду першої інстанції не подавалися. Між тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до чинного законодавства саме відповідач має спростовувати подані стороною позивача докази на підтвердження підставності вимог про відшкодування шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , що судом не зазначено і не встановлено, що саме ОСОБА_5 пошкодив автомобіль, належний ОСОБА_1 , тоді як ухвалою суду від 09.03.2021 лише стверджується факт вчинення хуліганства ОСОБА_5 , а кримінальне провадження по факту вчинення ДТП закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а також те, що вказаною ухвалою не встановлено вину ОСОБА_5 , апеляційний суд до уваги не бере, так як з огляду на положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Такі доводи не спростовують висновків суду зроблених в ухвалі Романівського районного суду Житомирської області від 09.03.2021 щодо встановлення зазначених обставин справи та інкримінованого злочину за ст. 286 КК України, що презюмує явно умисний характер дій, зокрема, ОСОБА_5 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи транспортним засобом з хуліганських спонукань, вирішив наздогнати автомобіль «Фольцваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду в попутному напрямку, та допустив зіткнення з автомобілем «Фольцваген Транспортер». Протилежного стороною відповідача не доведено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що кримінальне провадження щодо особи закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Верховний Суд у своїй постанові № 449/1689/19 від 02.12.2021 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Практика Верховного Суду свідчить про те, що звільнення від кримінальної відповідальності передбачає визнання особи винною, проте особа не обов`язково має визнавати себе винною, достатньо лише надати згоду на звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому суд може текстуально не зазначати, що особа є винною. Відтак, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 в означеній частині не заслуговують на увагу.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Викладене узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

Суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, правильно встановив обставини завдання позивачу діями відповідача моральної шкоди, того, що дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб, внаслідок чого у позивача виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, внаслідок пошкодження майна, та дійшов правильного висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.

Місцевий суд правильно зазначив, що така протиправна поведінка, зокрема, ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_1 , фізичний біль, душевні страждання, погіршення стану здоров`я, що потребувало тривалого часу та зусиль для його відновлення, встановлення нормальних життєвих зв`язків. Крім того, місцевим судом надана обгрунтована оцінка діям ОСОБА_5 , який часткового відшкодував 3 000 грн., проте в подальшому протягом тривалого часу (5 років) не вчинив жодних конкретних і дієвих дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної ним шкоди позивачу.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з засад достатності, розумності і справедливості, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, врахував характер дій відповідача та їх наслідки, і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 22 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, врахувавши раніше надані 3 000гривень.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Колегія суддів ще раз зазначає, що позивач зазнав значних моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями та стражданнями, викликаними вчиненням щодо нього умисних протиправних дій, внаслідок який він зазнав фізичних страждань та матеріальних збитків. При цьому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує тривалий розгляд кримінальної справи, у зв`язку із чим ОСОБА_1 , як потерпілий, змушений був в судовому порядку відстоювати свої права, моральні страждання носили досить тривалий характер (5 років), так як у зв`язку із дослідженням обставин справи потерпілий знову переживав відповідні події, що відбулися з ним у минулому. Виходячи із наведеного, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову в частині вимог до ОСОБА_5 , в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого в частині вимог до ОСОБА_5 ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки справа переглядається відносно вимог до ОСОБА_5 , то апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2023 року в частині вимог до ОСОБА_5 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення цього судового рішення.

Головуючий Судді