Справа № 710/266/16-ц
Провадження № 6/710/50/23
УХВАЛА

18.12.2023 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Побережної Н.П.,

секретаря судового засідання Гегельської І.В.,

розглянувши подання державного виконавця Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Сірмана В.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшло дане подання від державного виконавця Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Сірмана В.А., в якому він просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичної особи боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2/710/72/2017, виданий 14.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 125805,63 грн.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП №72787342 з виконання виконавчого листа №2/710/72/2017, виданого 14.11.2017, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 125805,63 грн. На даний час виконавче провадження ВП №72787342 так і не виконане ОСОБА_1 , а боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до виконавчого листа у справі №710/266/16-ц, виданого 14.11.2017, суд вирішив (резолютивна частина рішення): Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мельниче Бєлогорського району Кримської області, жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Шполянським РС УДМС України в Черкаській області від 05.11.2013, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , інші відомості про особу суду невідомі, заборгованість по кредитному договору №013АІ01 від 03.04.2013 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) у розмірі 125 805,63 грн. (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ять гривень шістдесят три копійки), яка складається з наступного: суми заборгованості за кредитом в розмірі 71 603,53 грн., суми заборгованості за відсотками в розмірі 30 215,01 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 6 447,92 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі6 961,31 грн., інфляційних витрат за кредитом в розмірі 4 811,09 грн., інфляційних витрат за відсотками в розмірі 5 763,76 грн.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2023 державним виконавцем Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Звенигородського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірманом В.А. було відкрито виконавче провадження №72787342 на виконання виконавчого листа №2/710/72/2017, виданого Шполянським районним судом Черкаської області 14.11.2017, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 125805,63 грн., стягувач АТ «Сенс банк».

Листом від 15.09.2023 №13237 державний виконавець повідомив ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та направив постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2023.

За змістом постанови державного виконавця про розшук майна боржника від 03.10.2023 оголошено в розшук автомобіль DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до відповіді з бази даних Міністерства внутрішніх справ України від 29.11.2023 за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 рік випуску.

Згідно з відповідями Державної податкової служби України та Державної фіскальної служби України від 29.11.2023 доходи у ОСОБА_2 та рахунки в банках відсутні.

Відповідно до акту державного виконавця від 15.12.2023 за адресою АДРЕСА_1 , майно для опису та арешту, яке належить боржнику не виявлено.

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом

Згідно з ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Верховний суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020, виклав правову позицію, яка полягає у наступному, "тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеши Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Також за висновками ВС в постанові №331/8536/17 від 28.10.2020 обмеження у праві виїзду за межі України застосовується за наявності достатніх підстав вважати, зокрема, що особа має намір вибути за межі України з метою саме невиконання рішення суду.

Отже сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує у даній справі державний виконавець, та неможливість в примусовому порядку задовольнити відповідні вимоги за рахунок коштів чи майна боржника не може свідчити про ухилення останнього від виконання покладених на нього обов`язків. На момент звернення до суду з відповідним поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. При цьому, одночасному доведенню належними доказами підлягає факт наміру особи вибути за межі України з метою ухилитися від покладених на нього рішенням судів обов`язків, що в даному випадку заявником не виконано.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином суд вважає, що в цій справі не доведено державним виконавцем факту ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, адже доводів у підтвердження наявності вказаних обставин подання державного виконавця не містить, як і не містить інформації про наявність намірів у боржника залишити межі України саме з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань. Державний виконавець лише вказав про факт невиконаних у виконавчому провадженні зобов`язань та про те, що вжиті у ході здійснення виконавчого провадження заходи не призвели до фактичного виконання обов`язків боржником, що саме по собі не є самостійною підставою для обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.7, 258, 260, 261, 353-355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені подання державного виконавця Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Сірмана В.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи боржника ОСОБА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Побережна