Справа № 135/969/22
Провадження № 2/135/35/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Нікандрової С.О., секретар судових засідань Гончарова К.Ю.., за участю представника позивача адвоката Клименко І.Ф., представників відповідача ОСОБА_1 адвокатів Войченко С.В., Кучеренко О.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Б2Б Джевелрі» про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування завданих збитків, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Б2Б Джевелрі» про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування завданих збитків.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

08 листопада 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кучеренко О.В. поштою до канцелярії суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху (в порядку пункту 11 статті 187 ЦПК України).

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_1 адвокати Войченко С.В., Кучеренко О.В. клопотання підтримали.

Представник позивача адвокат Клименко І.Ф. заперечувала проти задоволення клопотання про залишення позовної заяви без руху з підстав, наведених представником відповідача. Також пояснила, що не заперечує, що позовна заява потребує уточнення в частині способу захисту порушених прав позивача і змісту позовних вимог до кожного з відповідачів, проте зазначеним правом вона може скористатися в порядку ст.49 ЦПК України.

Вислухавши думки представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 ст.185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Крім того, згідно ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, визначених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Як слідує із змісту позовної заяви ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування завданих збитків, позивач 08.08.2019, 27.08.2019, 11.09.2019, 01.10.2019 та 03.07.2021 року придбала у ювелірному салоні B2B Jewelry в м.Вінниці подарункові сертифікати на суму, еквівалентну 18 927 доларів США, чим отримала право на придбання виробів із срібла на зазначену у них вартість, та отримання бонусів протягом 365 днів. Після укладення цих договорів виникли обставини, що дають підстави вважати, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, не задовольняють інтереси та вимоги позивача, як споживача. Крім того, за умовами продажу подарункових сертифікатів, позивач отримала право на отримання прибутку (кешбеку в розмірі 7% на придбання срібних виробів та 4% на придбання золотих виробів). ТОВ «Б2Б Джевелрі» частково виконувало свої зобов`язання по виплаті бонусів, проте після 11.03.2020 року припинило виконання своїх зобов`язань. У зв`язку з порушенням умов договору, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь вартість депозиту, яким є кешбек (прибуток), нарахований та невиплачений за придбання сертифікатів в розмірі 28 718,31 доларів США, пені за затримку виплати бонусів (кешбеку) по придбанню сертифікатів та срібних виробів в розмірі 11 496 853,95 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

У позові зазначена підстава звільнення від сплати судового збору, а саме ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За приписами п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону надано визначення, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ч.1 ст.1 Закону).

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої "слабкої сторони", як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Суд керується роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 р. №5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 р. №15), згідно з якими до спорів, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема ті, що виникають із договорів страхування, договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг), а також інші відносини, що виникають з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За змістом ст.ст. 13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Питання щодо якості такого викладу (підставність, чіткість, обґрунтованість, доведеність), оцінка таким обставинам, а також наявність чи відсутності порушення прав заявника судом не може вирішуватись на стадії відкриття провадження у справі чи вирішення питання про прийняття заяви.

У випадку встановлення судом невідповідності зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточності формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеності підстав позову за кожною вимогою, то це не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позовної заяви по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Крім того, суд під час розгляду не позбавлений права з`ясувати усі необхідні обставини у справі.

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "суд знає закон" (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17).

Згідно з підпунктом 1 частини третьої статті 3 ЦПК України верховенство права є однією із засад цивільного судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у тлумаченні процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), визнається ЄСПЛ неправомірним обмеженням права на доступ до суду.

Реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.

Рівень доступу до суду, передбачений національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві.

Суворе тлумачення національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів ч.1 ст.4 ЦПК, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

Суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених у клопотанні представника відповідача, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд звертає увагу, що перевірка відповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України є обов`язком суду.

Під час відкриття провадження у справі судом перевірялося дотримання вимог, передбачених ст.ст.175, 177 ЦПК України, і підстав для залишення позовної заяви без руху не встановлено.

Керуючись ст.ст. 258-260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кучеренко О.В. про залишення без руху позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Б2Б Джевелрі» про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування завданих збитків - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 27 січня 2023 року.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О. Нікандрова