Справа № 204/8137/21
Провадження № 2/204/151/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі продажу та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просила суд:

- визнати не дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 19 лютого 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріальне округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за № 351, за яким було відчужено на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міською нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , індексний номер 56718044 від 19.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 належала на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 жовтня 2007 року між Позивачем та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Лопатою Оленою Олександрівною за реєстровим №2368, зареєстрованого 11.10.2007 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним №2410648. Зазначена квартира придбана за кошти, отримані в кредит на підставі кредитного договору №815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року, укладеного ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк».

На підставі зазначеного кредитного договору, банк надав кредит у розмірі 48 450 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 10 жовтня 2032 року зі сплатою 11 % річних.

11 жовтня 2007 року між Позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено додатковий договір №815/1 та додаткову угоду №1 до кредитного договору, а саме графік погашення кредитної заборгованості.

Виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором було забезпечене договором іпотеки №815/Zфквіп-07, укладеного між Позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» від 11 жовтня 2007 року, шляхом передачі в іпотеку однокімнатної квартири АДРЕСА_3 загальною площею 30.9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., яка складається з: 1-коридор; 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк».

Проте, в п.1.3 вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, в якому зазначений перелік кредитних договорів із посиланням на їх номери та дати укладення, за якими було передано кредитні зобов`язання від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк», кредитний договір №815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року, що був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачем, у переліку відсутній.

Тобто, кредитор (ТОВ «Український промисловий банк») у зобов`язанні за кредитним договором №815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року не був замінений іншою особою (ПАТ «Дельта Банк») внаслідок передання ним своїх прав іншій особі правочином (відступлення права вимоги).

Отже, переходу до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» прав у вказаному зобов`язанні не відбулося та відповідно ПАТ «Дельта Банк» не набув права вимоги за вказаними Кредитним та Іпотечним договорами.

Водночас службові особи АТ «Дельта Банк», достовірно знаючи про те, що АТ «Дельта Банк» не набув відповідно до діючого законодавства права вимоги за вказаними кредитним договором №815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року та Іпотечним договором №815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року, тобто не є іпотекодержателем та не мав повноважень вчиняти жодних правочинів відносно майна позивача, а саме - квартири АДРЕСА_1 , звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. із заявою про вчинення виконавчого напису, посилаючись на те, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно п.4.2 внаслідок передачі ПАТ «Укрпромбанком» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників АТ «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (Замість ПАТ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

В подальшому, за виконавчим написом №13 від 01 вересня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_5 м. Дніпропетровськ, вул. Янгеля, буд. №9, що належить Позивачу. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири запропоновано задовольнити, незаконні, на думку позивача, вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі, що складається із: заборгованість за кредитом - 47 642,50 доларів СІЛА, що еквівалентно 563 768 грн. 33 коп., відсотки за користування кредитом - 35 169,04 доларів США, що еквівалентно 416 166 грн. 05 коп. Загальна сума заборгованості складає 1 022 649 грн. 85 коп.

При цьому, Позивачем не було отримано від банку досудову вимогу про усунення порушення стосовно основного зобов`язання із зазначенням у ній стислого змісту порушених зобов`язань, вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, тим самим позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ «Дельта Банк», або виконати їх.

У листопаді 2015 року позивач звернулася з позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги до ПАТ «ДельтаБанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року набрало законної сили: 30.06.2016 року.

Проте, службові особи АТ «Дельта Банк» та посадові особи Відповідачів продовжили вчиняти дії спрямовані на незаконне заволодіння майном Позивача, а саме квартирою АДРЕСА_1 , а саме: незважаючи на рішення суду апеляційної інстанції, яке набрало законної сили, вчинили ряд правочинів щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором №815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року та Іпотечним договором №815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року та подальше незаконне відчуження квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ».

В подальшому, службові особи ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» уклали 19 лютого 2021 року Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, на користь ТОВ «ФК «ПОЗИКА».

В свою чергу ТОВ «ФК «ПОЗИКА», в порушення вимог п.4.4.2. Іпотечного договору №815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року, письмово не повідомляючи позивача, як Іпотекодавця, за 30 днів про намір укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , цього ж дня - 19 лютого 2021 року здійснило продаж вказаної квартири ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМАНІЯ», договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ІІономарьовою Д.В.

Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу відчуження зазначеного нерухомого майна здійснено за 125 852,00 грн.

Внаслідок вказаних дій Позивач та її сім`я на даний час незаконно позбавлені житла, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належала Позивачу на праві власності, та в якій зареєстровані та проживають: позивач, її чоловік, неповнолітня дочка. У зв`язку з викладеним позивач звернулася до суду з позовом.

В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просив суд цивільну справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали.

03.11.2022 року на адресу суду від ТОВ «ФК «Позика» надійшли витребувані судом докази, відповідно до ухвали суду від 03 жовтня 2022 року.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №815/ФКВ-07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 48 450 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8 % на рік з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2032 року (арк.с.24-27).

11 жовтня 2007 року між сторонами було укладено додатковий договір №815/1 та додаткову угоду №1 до кредитного договору, а саме графік погашення кредитної заборгованості (арк.с.27 зворот,28).

11 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено іпотечний договір №815/Zфквіп-07, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., яка складається із: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві власності.

Згідно до п.п. 4.1, 4.3 Договору Іпотеки право Іпотеки у Іпотекодержателя виникає з моменту нотаріального посвідчення договору іпотеки та припиняється виконанням забезпечених іпотекою Зобов`язань (арк.с.29-33).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 01 вересня 2014 року зареєстрований в реєстрі за №1328, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною за іпотечним договором №815/Zфквіп-07 від 11 жовтня 2007 року про звернення стягнення на нерухоме майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 Дніпропетровськ, вул. Янгеля, будинок 9, що належить на праві власності ОСОБА_1 (арк.с.34-39).

Відповідно до договору №2286/К про відступлення прав вимоги від 15.07.2020 року, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК Довіра та гарантія» права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у Додатку № 1 до Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, договорами або контрактами, з урахуванням всіх змін і доповнень. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі 11863925, 71 грн. (арк.с.169-172).

Відповідно до Витягу з додатку № 1 до Договору № 2286/К про відступлення прав вимоги від 15.07.2020 року, відступлено права вимоги за кредитним договором №815/ФКВ-07 та іпотечним договором №815/Zфквіп-07, укладеними з ОСОБА_1 від 11.10.2017 р., та договором поруки № 815/Zфпор -07 від 11.10.2007 року, укладеним з ОСОБА_3 (арк.с.173).

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 19.02.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., ТОВ «Довіра та гарантія» відступило ТОВ «ФК «Позика» всі права вимоги та майнові права за кредитним договором, згідно додатку до Договору № 1 про відступлення прав вимоги від 19.02.2021 року, разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами та доповненнями, викладеними у новій редакції. За цим Договором новий іпотекодержатель набуває право замість первісного іпотекодержателя одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, у порядку визначеному відповідними договорами іпотеки та ЗУ «Про іпотеку», задоволення всіх своїх вимог, які випливають з умов кредитного договору та/або Договору іпотеки, за рахунок майна вказаного в п.1.4. договору, та усі майнові права первісного іпотекодержателя за Договором іпотеки (арк.с.174-176).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 19.02.2021 року, відступлено: право вимоги за кредитним договором № 815/ФКВ-07 від 11.10.2007 року із встановленням іпотеки від 11.10.2007 року із урахуванням всіх змін та доповнень, позичальник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості по договору станом на 15.07.2020 року 4541437, 82 грн.; право вимоги за Іпотечним договором №815/Zфквіп-07, посвідченим 11.10.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопата О.О. за реєстровим № 2373 із урахування всіх змін і доповнень, Іпотекодавець ОСОБА_1 , квартира за адресою: АДРЕСА_2 (арк.с.177-178). 19.02.2021 року ТОВ «ФК «Довіра а гарантія» та ТОВ «ФК «Позика» підписано Акт приймання передачі документації до Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором (арк.с.177-178).

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Позика» 19.02.2021 року підписано Акт приймання передачі документації до Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором (арк.с.179).

19 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Позика» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В., відповідно до якого ТОВ «ФК «Позика» продало ТОВ «Українська боргова компанія» квартиру АДРЕСА_1 . Відчуження майна здійснюється за 125852грн. Відповідно до договору квартира належить продавцю на підставі: Іпотечного договору №815/Zфквіп-07від 11.10.2007 року; Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року; Договору № 2286/К про відступлення прав вимоги від 15 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»; договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 19.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Позика» (арк.с.13-15).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 125852 грн., належить на праві приватної власності, частка власності 1/1, ТОВ «Українська боргова компанія» на підставі договору купівлі продажу № 351, виданого 19.02.2021 року (арк.с.16-23).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 3У «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 3У «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 36 3У «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 37 3У «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є, окрім інших, громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, з зазначеного слідує, що законодавством визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, та з огляду на ст.37 ЗУ «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачкою Вимоги про усунення порушень, в порядку ст. 35 ЗУ «Про Іпотеку», так само відсутні докази на підтвердження факту завершення 30-денного строку з моменту отримання позивачкою такої Вимоги. Крім того, відсутній в матеріалах справи і договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, в якому зазначений перелік кредитних договорів із посиланням на їх номери та дати укладення, за якими було передано кредитні зобов`язання ОСОБА_1 від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк». При цьому суд зауважує, що зазначені документи були витребувані судом від - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В., від ТОВ «ФК «Позика», ТОВ «Українська боргова компанія», на підставі відповідних ухвал суду про витребування доказів, однак третьою особою такі документи не надано. Відповідачами, також, не надано суду договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, за яким було передано кредитні зобов`язання ОСОБА_1 від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2018 р. по справі № 127/8068/16-ц , аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

Право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого п. 5 Іпотечного договору не є абсолютним. Можливість його реалізації залежить від цілого ряду умов. На момент підписання Іпотечного договору, сторони не могли визначити істотні умови застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя з об`єктивних причин. Саме у зв`язку з цим, договором передбачено надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано Іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення і т.п.

Таке повідомлення фактично і є способом погодження істотних умов застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У постанові Великої Палати верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №306/2053/16ц, провадження №14-22цс19, визначено, що позовні вимоги мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав є похідними від спору щодо права на майно, як передбачено у частині першій статті 19 ЦПК України. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цього майна. Такий спір має приватноправовий характер.

Велика палата у даній Постанові погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те ціна набуття права власності на предмет іпотеки, на момент звернення стягнення, є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

У пункті 5 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 лютого 2021 року зазначено, що згідно висновку про вартість ЕЙ БІ ЕС ДЕВЕЛОПМЕНТ» оцінювач ОСОБА_4 вартість об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , становить 125852 грн.

Однак, зазначений висновок про вартість об`єкту незалежної оцінки в матеріалах справи відсутній, так як не наданий в судове засідання представниками відповідачів.

Крім того, відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону).

Вказаним Законом встановлено порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, зазначеним законом введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Як встановлено судом відповідно до матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 30,9 кв.м., є предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», та виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Докази щодо наявності у позивача іншого житла, окрім вказаної квартири, яка використовується нею як постійне місце проживання, у матеріалах справи відсутні. Майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без її згоди, як власника. Площа квартири не перевищує 140 кв.м.

Отже, на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м, використовується як місце постійного проживання позивачем та членами її сім`ї та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та в постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 661/5615/18 (провадження № 61-16864св19).

За наслідками прийнятих державним реєстратором рішень про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власників, незважаючи на заборону, встановлену Законом № 1304-VII.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20.11.2019 у справі №802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справах № 127/16726/17-ц (провадження № 61-39438св18) та № 607/2754/16-ц (провадження № 61-29694св18).

Таким чином, на час дії Закону ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті`не могло бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавців на його відчуження.

Отже, приймаючи викладене, враховуючи відсутність доказів отримання позивачкою Вимоги про усунення порушень, в порядку ст. 35 ЗУ «Про Іпотеку» та факту завершення 30-денного строку з моменту отримання такої Вимоги, з огляду на відсутність в матеріалах справи висновку про вартість об`єкту незалежної оцінки нерухомого майна та доказів про передачу активів та кредитних зобов`язань, в якому зазначений перелік кредитних договорів із посиланням на їх номери та дати укладення, за якими було передано кредитні зобов`язання ОСОБА_1 від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк», суд приходить до висновку, що під час звернення стягнення на предмет іпотеки та укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з боку ТОВ «ФК «ПОЗИКА» не були виконані всі умови передбачені, як договором Іпотеки від 11.10.2007 року так і ЗУ «Про іпотеку», тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, суд на підставі всебічного вивчення поданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі по 681 грн., з кожного.

На підставі ст.ст.6,15,16,626,627,203,210,215,216,236,256,257,261 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268, 352,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі продажу та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 19 лютого 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріальне округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за № 351, за яким було відчужено на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міською нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , індексний номер 56718044 від 19.02.2021.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Польова, буд. 24Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), судові витрати зі сплати судового збору у сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мельникова, буд.12) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), судові витрати зі сплати судового збору у сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук