ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2081/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДАНЬКО В.В.

за участю сторін:

представник позивача не з`явився;

представник відповідача 1 - ОСОБА_2 не з`явився;

представника відповідача 2 - Акціонерного товариства «Універсал Банк» не з`явився;

третя особа не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Універсал Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича, про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_2 ) та Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі по тексту - відповідач 2, АТ «Універсал Банк»), в якому просила суд витребувати від АТ «Універсал Банк» 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 16.09.2019 року позивач у поштовій скринці квартири АДРЕСА_1 , 2/3 якої належить їй на праві власності, та в якій вона проживає разом з дітьми, виявила лист АТ «Універсал Банк», з якого довідалася, що 21.02.2019 року останній в порядку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.04.2013 року у справі № 2-1470 щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 , набуло право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Тобто банк набув право власності на всю квартиру, 2/3 якої належить позивачеві. Наявне у позивача право власності на 2/3 вказаної квартири нею нікому не відчужувалося ні у який спосіб, отже вибуло із її власності поза її волею. Про належність позивачеві на праві власності 2/3 частин квартири банку було відомо із жовтня 2014 року, відтоді коли банк намагався виселити позивача з родиною із спірної квартири у судовому порядку, тобто банк не є добросовісним набувачем.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2019 року відкрито провадження за вказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.

29.01.2020 року представник АТ «Універсал Банк» подав до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне. 31.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL3083, за яким відповідач отримав кредит у сумі 209 000,00 дол. США строком до 01.03.2028 року під 14% річних. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 2-7731/2010 від 25.02.2011 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором та в рахунок погашення заборгованості шляхом проведення прилюдних торгів звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . Позивачкою подавалася апеляційна скарга на вказане рішення суду, однак 05.02.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення суду залишено без змін. Одразу після відмови у задоволенні апеляційної скарги, задля уникнення ОСОБА_2 необхідності виконання рішення суду про стягнення боргу, ОСОБА_1 було подано позовну заяву до суду про поділу майна подружжя. Про вказане банк довідався після отримання позовної заяви про витребування майна. Оскільки банк не приймав участі у розгляді справи про поділ майна, вказане рішення суду оскаржив до Київського апеляційного суду. Рішення суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки від 25.02.2011 боржником добровільно не виконувалося, тому виконавчий лист було пред`явлено на виконання до приватного виконавця Телявського А.М. У 2018 році приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження, здійснено запити в державні органи та виявлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , в результаті чого на неї було накладено арешт, проведено опис нерухомого майна та оголошено про його реалізацію на електронних торгах. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під час вчинення приватним виконавцем дій з приводу опису та реалізації нерухомого майна не містилося жодної інформації про належність власності 2/3 частин квартири позивачеві. А тому у приватного виконавця не було підстав вважати недостовірними надані йому відповідними державними органами відомості про власника предмета іпотеки. Крім того, АТ «Універсал Банк» 09.01.2019 року та 11.01.2020 року та 13.01.2020 року було отримано Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якими також не підтверджується інформацію про належність на праві власності ОСОБА_1 2/3 частин квартири. У зв`язку з чим, 20.02.2019 року приватним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 2-1470/11 від 25.04.2012 року. На підставі даного акту АТ «Універсал Банк» 21.02.2019 року отримало Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказані виконавчі дії є законними та ніким не оскаржено. Банк вважає, що даним позовом ОСОБА_1 за домовленістю з колишнім чоловіком ОСОБА_2 намагається створити перешкоди банку у задоволенні своїх законних вимог згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення боргу. Вважає, що звернення ОСОБА_1 з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставним, оскільки жодних порушень прав позивача не відбулося, так як позивач не зареєструвала у встановленому порядку своє право власності на квартиру. Також відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки в даному випадку строк позовної давності сплив 04.09.2016 року, через три роки після встановлення Дарницьким районним судом м. Києва факту належності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності спірної квартири.

27.03.2020 року до суду надійшли пояснення на позовну заяву від третьої особи приватного виконавця, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не зареєстровано, про що свідчить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не зверталася до державного реєстратора із заяво з відповідними документами про реєстрацію за нею права власності на оспорювань квартиру та не набула права власності у встановленому чинним законодавством України порядку. Тобто позивач не має законного права на володіння, користування та розпорядження квартирою.

23.09.2020 року представник АТ «Універсал Банк» подав до суду заяву про закриття провадження у справі посилаючись на те, що рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/4368/13 від 04.09.2013 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя скасовано. ОСОБА_1 не є власником 2/3 часник квартири, а тому предмет спору про витребування майна з чужого незаконного володіння відсутній.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2021 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Універсал Банк», третя особа: приватний виконавець Телявський А.М., про витребування майна з чужого незаконного володіння до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/4368/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2023 року поновлено провадження у справі.

Представник позивача не прибув у судове засідання, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник АТ «Універсал Банк» також у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, з будь-якими заявами з процесуальних підстав до суду не звертався.

Третя особа також не повідомив суд про причини неявки у судове засідання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що позивач, відповідачі та третя особа були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, будь-яких заяв/клопотань про відкладення розгляду справи або з інших процесуальних питань від них не надходило, а також враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, які були належним чином повідомленими про день та час судового засідання, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Судом встановлено, що з 23.10.1993 року до 22.10.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

31.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є відповідач 2, та ОСОБА_2 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL3083, за яким відповідач отримав кредит у сумі 209 000,00 дол. США строком до 01.03.2028 року під 14% річних. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25.02.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.02.2013 року, у справі № 2-7731/2010 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 263 282,38 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на 28 липня 2010 року становить 2 078 403,76 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2008 року № BL 3083 шляхом проведення прилюдних торгів звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 30.03.2005 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 24.03.2005 року № 488-С/КІ, яке зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 01.04.2005 року за реєстровим № 44401 в реєстровій книзі № 421-10.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/4368/13 від 04.09.2013 року в порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Вказане рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.09.2021 року та постановою Верховного суду від 02.08.2023 року.

22.10.2018 року приватним виконавцем Телявським А.М. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 263 282,38 доларів США.

20.02.2019 року приватним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 2-1470/11 від 25.04.2012 року.

21.02.2019 року на підставі даного акту АТ «Універсал Банк» зареєструвало за собою про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 посилалася на те, що АТ «Універсал Банк» незаконно заволоділа частиною квартири, яка їй належить.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 являється предметом договору іпотеки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить перелік підстав припинення іпотеки, який не є вичерпним, але інші підстави, які не зазначені у цьому переліку, у будь-якому випадку мають бути передбачені цим Законом.

Серед підстав припинення іпотеки відсутній юридичний факт визнання права на частку в праві спільної власності на майно, що перебуває у спільній сумісній власності.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.

Таким чином, з урахуванням вище встановленого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини спірної квартири не припинило договору іпотеки, а право власності банком на квартиру було набуто правомірно на підставі договору іпотеки в процесі виконання рішення суду.

Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Таким чином, оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому строки позовної давності застосуванню не підлягають.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись стст. 4, 12, 13, 77-81, 95, 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Універсал Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича, про витребування майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення 01.12.2023 року.