ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1012/22

Головуючий у першій інстанції Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/338/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 3345420 у розмірі 49 200 грн, з яких: 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 34 200 грн заборгованість за відсотками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3345420, підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. 28 липня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28072021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, в тому числі і за договором № 3345420 від 15 грудня 2020року. Відповідно до реєстру боржників від 28 липня 2021 року до договору факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 49 200 грн. Після відступлення права грошової вимоги позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 3345420 у розмірі 49 200 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 3345420 у розмірі 49 200 грн, з яких: 15 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 34 200 грн сума заборгованості за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати в сумі 2481 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір № 3345420 від 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 не укладав і не підписував, а отже правочин є нікчемним. Надана позивачем копія договору про надання споживчого кредиту, графік платежів та паспорт споживчого кредиту містять не підпис відповідача, а лише незрозумілі літерно-цифрові коди, які не мають жодного відношення до ОСОБА_1 , і позивачем не надано доказів взаємозв`язку цих кодів з особою відповідача, доказів їх пересилання і надходження до нього або використання їх для підпису будь-яких підписів саме відповідачем, а не іншою особою.

Скаржник указує на те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 15 000 грн, а також того, що ці кошти є кредитними.

Наголошує на тому, що договір факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року є нікчемним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази відступлення права вимоги, в тому числі до відповідача, та докази виконання договору платіжні доручення про перерахування коштів та виписки банку про отримання вказаних коштів клієнтом.

Скаржник зазначає, що не отримував жодного повідомлення про укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» договору факторингу № 28072021 про відступлення права грошової вимоги, в тому числі і щодо договору про надання споживчого кредиту № 3345420 від 15 грудня 2020 року.

Наданий ТОВ «ФК «ЄАПБ» відзив на апеляційну скаргу не приймається до уваги апеляційним судом через його невідповідність вимогам ч. 4ст. 360 ЦПК України, оскільки до нього не надано письмових доказів надсилання копії відзиву стороні відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд першої інстанції виходив з того, що 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразового ідентифікатора договір про надання споживчого кредиту № 3345420, однак свої зобов`язання за договором не виконав, в обумовлені договором строки кошти не повернув, що призвело до утворення заборгованості у розмірі у розмірі 49 200 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 15 грудня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклалено договір № 3345420 про надання споживчого кредиту. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М220465 15 грудня 2020 року о 13 год. 47 хв. (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 1.1 указаного договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при його вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі, шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства.

Згідно з п. 1.2, п.1.3, 1.4 указаного договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000 грн. тип кредиту кредит.

За пунктом 1.4 укладеного між сторонами правочину, строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить:

- 1.5.1 знижена процентна ставка 0,38% в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

- п. 1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,90% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, якщо споживач не виконав умови, визначені в п. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1-4.6 цього договору; та межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048ЦК України.

За змістом п. 3.1 правочину, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Пунктом 1.11 передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем.

Згідно з графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 3345420 від 15 грудня 2020 року, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 14 січня 2021 року. Сума кредиту становить 15 000 грн, нарахованих процентів 1 710 грн, разом до сплати 16 710 грн. Графік платежів підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М220465 15 грудня 2020 року о 13 год. 47 хв. (а.с. 8 та зворот).

Того ж дня, 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором М220465 паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку та інші суттєві умови (а.с. 9-10).

28 липня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 28072021, за пунктом 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 68-75).

28 липня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників кількістю 4 323 за договором факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року (а.с. 13).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги заборгованості до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором № 3345420 у розмірі 49 200 грн, з яких: 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 34 200 грн заборгованість за відсотками (а.с. 14, 66-67).

Як свідчить картка обліку договору № 3345420 від 15 грудня 2020 року позичальника ОСОБА_1 , загальна заборгованість становить 49 200 грн, з яких: 15 000 грн основний борг, 34 200 проценти (а.с. 16-21).

Із листа ТОВ ФК «ЄАПБ», адресованого ОСОБА_1 , убачається, що останньому направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за договором № 3345420 від 15 грудня 2020 року (а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Матеріалами справи підтверджується, що 15 грудня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 3345420 в електронній формі шляхом надсилання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором М220465, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію".

Того ж дня ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором М220465 графік платежів, який є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 3345420, та паспорт споживчого кредиту, у якому викладена інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма).

У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

Договір про надання споживчого кредиту є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Розрахунок заборгованості, проведений первісним кредитором до відступлення права вимоги, відповідачем не спростовано, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем копія договору про надання споживчого кредиту, графік платежів та паспорт споживчого кредиту містить не підпис відповідача, а незрозумілі літерно-цифрові коди, апеляційним судом відхиляються, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 про те, що позивачем не надано доказів перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 15 000 грн, а також того, що ці кошти є кредитними.

Так, відповідно до п. 1.11 договору № 3345420, укладеного 15 грудня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до ТОВ «Авентус Україна» з письмовим запитом про надання інформації про порядок укладення та підписання договору про надання споживчого кредиту № 3345420 від 15 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

За інформацією ТОВ «Авентус Україна», 15 грудня 2020 року здійснено переказ коштів шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , яку він зазначив у заявці на отримання кредиту.

Доказів протилежного, зокрема того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, ОСОБА_1 суду не надав. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором.

Не знайшли свого підтвердження твердження ОСОБА_1 про те, що договір факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року не містить доказів відступлення права вимоги, в тому числі до відповідача, та доказів його виконання. Відступлення права вимоги підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року, який містить інформацію відносно відповідача (його прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, номер договору, суму заборгованості) (а.с. 14), актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року (а.с. 13), платіжним дорученням № 17309 від 30 липня 2021 року про здійснення ТОВ «ФК «ЄАПБ» плати ТОВ «Авентус Україна» за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 28072021 від 28 липня 2021 року (а.с. 139).

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» надав належні і допустимі докази на підтвердження права вимоги до ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на неотримання повідомлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» про відступлення права грошової вимоги не є підставою для скасування вірного по-суті судового рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи колегією суддів не встановлено.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за договором № 3345420 від 15 грудня 2020 року не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредиторам, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором договір про надання споживчого кредиту № 3345420, але своєчасно не виконав грошове зобов`язання, не сплатив заборгованість за укладеним договором ні новому, ні старому кредитору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 49 200 грн.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко