Провадження №2/592/3010/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_2 до Сумської міської ради про встановлення фактів постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності на жилий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

06.09.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_2 про встановлення фактів постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності на жилий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, із змісту якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.10.2011 серії НОМЕР_1 , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1634. Спадщина, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_3 , складається із нерухомого майна, яке їй належало на праві приватної власності, а саме: жилий будинок та дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.1997 року серії НБ № 0406283 на приватизовану земельну ділянку для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку площею 200 м ? , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.1997 року серії НБ № 0406284 на приватизовану земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 1400 м ? , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.1997 року серії НБ № 0406282 на жилий будинок та копії технічного паспорта на жилий будинок. ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 . Після укладення шлюбу прізвище позивачці було змінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , а після розірвання шлюбу та укладення нового шлюбу з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . У спадкодавця був син брат позивачки ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.12.2011 року серії НОМЕР_2 , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1974. Померлий ОСОБА_7 на момент смерті одружений не був, інших спадкоємців, які прийняли б спадщину після його смерті, окрім сина, не мав. Після смерті останнього спадщина була прийнята шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем його єдиним сином племінником позивачки ОСОБА_8 ) , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.11.2016 року серії НОМЕР_3 , виданим Васильківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 567. Покійний ОСОБА_8 дітей не мав, одружений не був. Таким чином, позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 та племінника ОСОБА_8 за законом, спадкову справу було заведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіною Т. С. за № 24/2023 та за № 30/2022, відповідно, за її заявами про прийняття спадщини. Покійні ОСОБА_3 , її син ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до дня смерті були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується листом вих. № 14/5-5527, наданим Дніпровською міською радою у відповідь на запит від 11.07.2022 року № 102/02-14. У квартирі, де були зареєстровані покійні, фактично проживав та до теперішнього часу проживає син позивачки ОСОБА_2 , вказане нерухоме майно належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Проте, фактично позивачка разом із матір`ю із 2000 року, а з 2006 року брат та племінник постійно проживали разом у жилому будинку, розташованому за адресою : АДРЕСА_3 . На момент смерті спадкодавців позивачка була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України позивачки. Факт фактичного постійного спільного проживання спадкодавців та позивачки за вищевказаною адресою підтверджується також актом від 03.10.2022 року, складеним та підписаним сусідами, а саме: ОСОБА_9 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою АДРЕСА_5 , а також представником квартального комітету № 15 Дробот Л. А. . ОСОБА_3 мати позивачці, зважаючи на похилий вік та стан здоров`я, потребувала стороннього догляду. Як належить доньці, позивачка доглядала за нею, забезпечувала її лікування, придбавала ліки та продукти харчування, готувала їжу, здійснювала оплату житлово-комунальних послуг, прибирання тощо, а після її смерті за власний кошт здійснила її поховання. Про спільне проживання свідчить також і те, що саме вона займалась організацією поховання матері та племінника, здійснювала оплату вартості ритуальних послуг. Так, після смерті останньої позивачка та її покійний брат ОСОБА_7 прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Після його смерті спадщину прийняв його син ОСОБА_8 , як єдиний спадкоємиць першої черги за законом, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем. ОСОБА_8 племінник позивачці, з дитинства перебував на обліку у психіатричній лікарні, періодично проходив стаціонарне лікування тривалістю до 21 дня у Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні Дніпропетровської обласної ради , неодноразово лікувався у різних медичних закладах. З часом племінник став безпорадним, у зв`язку з хворобою не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивачка допомагала йому матеріально, лікувала, однак, його стан лише погіршувався. Зважаючи на стан здоров`я останнього, йому було рекомендовано пройти лікування та направлено до КЗ Васильківський психоневрологічний будинок-інтернат Дніпропетровської обласної ради, де він тимчасово перебував для отримання медичної допомоги та комплексу реабілітаційних заходів протягом близько трьох-чотирьох місяців свого життя до моменту смерті. Позивачка займалася вирішенням питань, пов`язаних із визначенням необхідності встановлення опіки або піклування над племінником, оформленням необхідних документів після медико-соціальної експертної комісії для встановлення групи інвалідності. Позивачка разом із сином ОСОБА_2 постійно навідували його, привозили продукти харчування, змінні речі. Коли дозволяли лікарі, враховуючи стан здоров`я хворого, забирали його додому на вихідні під особисту відповідальність. ОСОБА_8 помер у лікарні, про це повідомили позивачка. Вони разом із сином невідкладно поїхали до лікарні ( АДРЕСА_6 ) , забрали тіло покійного, за власний кошт здійснили його поховання. Психоневрологічний інтернат є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті (Постанова Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року № 957 Про затвердження Типового положення про психоневрологічний інтернат ) . Ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тимчасове місце проживання, як і місце смерті спадкодавця (яке може у окремих випадках не збігатися з місцем його проживання) , не визнається місцем відкриття спадщини. Таким місцем вважається певний населений пункт село, місто, а не країна, область або район, де знаходиться певний населений пункт. Довідка про місце проживання спадкодавця підтверджує місце відкриття спадщини. Якщо таку довідку неможливо одержати, факт останнього місця проживання спадкодавця у конкретному населеному пункті встановлюється у судовому порядку. Коли місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. Так, якщо основна частина спадщини жилий будинок або інше нерухоме майно, місцем відкриття спадщини буде місце, де це майно зареєстроване. Якщо це частка в статутному капіталі господарського товариства, то спадщина відкривається за місцем реєстрації відповідної юридичної особи. Визначення місця відкриття спадщини має важливе практичне значення, оскільки згідно з ним: 1) нотаріус за місцем відкриття спадщини вживає заходів щодо охорони спадкового майна (ст. 1283 ЦК України) ; 2) спадкоємці подають заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї до нотаріальної контори, яка видає їм свідоцтво про право на спадщину (ст. ст. 1268, 1273, 1298 ЦК України) ; 3) кредитори спадкодавця за місцем відкриття спадщини пред`являють вимоги до спадкоємців (ст. 1281 ЦК України) . З аналізу норм чинного законодавства України, враховуючи статус закладу, в якому помер ОСОБА_8 , то місцем відкриття спадщини після його смерті є місце його постійного проживання за адресою разом із позивачкою разом у жилому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 . Заповітів спадкодавці не залишили, інших спадкоємців немає, на даний час спадщина не визнана відумерлою, право власності на неї зареєстроване за спадкодавцем ОСОБА_3 . Позивачка бажає прийняти спадщину після смерті матері у повному обсязі, на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем проживала та прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки позивачка фактично вступила в спадщину після смерті племінника ОСОБА_8 , оскільки на момент його смерті позивачка постійно проживала разом з ним за адресою його зареєстрованого та фактичного місця проживання. Спадкове майно після смерті спадкодавців складається із нерухомого майна, а саме: жилий будинок та дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , земельних ділянок для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку площею 200 м ? , та для ведення особистого підсобного господарства площею 1400 м ? . Після смерті матері ОСОБА_3 право на спадкування за законом на належне їй майно виникло у її дітей у ОСОБА_1 , як доньки, та її сина ОСОБА_7 в рівних частках, відповідно. Після смерті останнього, який за життя не оформив своїх спадкових прав, вказане право перейшло до покійного ОСОБА_8 його сина, а після його смерті до ОСОБА_1 . 11.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т. С. для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, нотаріусом їй було роз`яснено, що зважаючи на реєстрацію місця проживання спадкодавця та спадкоємця за різними адресами, їй необхідно подати заяву про прийняття спадщини. Того ж дня відповідну заяву було прийнято нотаріусом, на її підставі було заведено спадкову справу за № 69459371 та було зареєстровано у спадковому реєстрі. 15.11.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіною Т. С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущеним позивачкою строку на прийняття спадщини та було порекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання разом із матір`ю на день її смерті. Метою звернення до суду з даною заявою є доведення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на час відкриття спадщини для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України Про нотаріат . Факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у правових наслідках прирівнюється до її прийняття, у зв`язку з чим такий спадкоємець звертається до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не із заявою про прийняття спадщини, яка вже прийнята. Однак, позивач не була обізнана, що реєстрація місця проживання Спадкоємця та спадкодавців за різними адресами може стати причиною для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, незважаючи на їх фактичне спільне проживання. Позивачка вступила у фактичне володіння, користування та управління майном з 2011 року, забезпечує його утримання в належному стані, обробляла земельну ділянку, оплачує житлово-комунальні послуги. У 2021 році, враховуючи територіальну віддаленість спадкового майна від місця її постійного проживання, свій похилий вік, а також дію воєнного стану в Україні в умовах широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, з метою утримання майна в належному стані, врегулювання інших питань, пов`язаних із реалізацією права володіння та користування спадковим майном, позивачка уповноважила свою знайому ОСОБА_11 на представництво її інтересів, що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 01.08.2022 року. На підставі договору, укладеного з ФОП ОСОБА_12 за замовленням позивачки в особі ОСОБА_11 на вказані земельні ділянки 06.02.2023 року, була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) . 13.02.2023 року було присвоєно кадастрові номери відповідно :01:005:0558 та :01:005:0559. На замовлення позивачки було проведено технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна, за результатами якої було отримано технічний паспорт на жилий будинок. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців) . Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно роз`ясненням, викладеним у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах спадкування № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; позивач не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) . При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно п/п 4.10. п. 4 гл. 10 розд. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) . Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з п. 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`ясненням, викладеним у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В ч. 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Верховний Суд підкреслив, що справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно висновкам Європейського суду з прав людини, викладеним у рішенні у справі Бочаров проти України від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року) , в п. 45 якого зазначено про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом (рішення у справі Ірландія проти Сполученого Королівства від 18.01.1978 року) . Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (рішення у справі Салман проти Туреччини ) . Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. Про це йдеться в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину) , але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що із наданих позивачем документів не підтверджується факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту створює позивачу умови для здійснення особистого майнового права отримання спадщини. Так, інших спадкоємців після смерті спадкодавця немає, інші особи, на спадкові права й обов`язки може вплинути, відсутні, тобто, спір про право відсутній. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 205/2102/19-ц. Беручи до уваги вищевикладене, з аналізу доданих до даної заяви документів вбачається підтвердження фактів: 1. Проживання позивачки ОСОБА_1 та її померлої матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті останньої та відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 разом за адресою: АДРЕСА_7 . 2. Проживання позивачки ОСОБА_1 та її померлого племінника ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_7 . Відповідно до ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На момент виникнення спірних правовідносин завершення будівництва вказаного спадкового майна (відповідно до технічного паспорта на жилий будинок, побудований до 1974 року) державна реєстрація права власності на жилі будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) жилі будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року. Проте, спори з цього приводу виникають, і навіть доходять до розгляду Верховним Судом. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15.01.2021 у справі № 1540/3952/18 прийшов до наступних висновків. Індивідуальні (садибні) жилі будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 року у справі № 623/214/17. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення . А до 05.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23.02.2016 року № 8.4-35/18/1) . Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень . Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України) , проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ) . Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ) . Згідно п/п 4.15. п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3 гл. 7 розд. І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на зазначене, вона має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її батькам, однак, через відмову нотаріуса вона позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено в п/п 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З огляду на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті матері позивачки ОСОБА_3 та племінника ОСОБА_8 немає, а спірне спадкове майно знаходиться на території Сумської міської територіальної громади, відтак належним відповідачем по даній справі є Сумська міська рада. Згідно Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Ухвалою від 31.08.2023 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/7056/23 за матеріалами заяви у відкритті провадження у цивільній справі за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа Сумська міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем було відмовлено. В ухвалі суду суддею зазначено, що з огляду на час, який минув з моменту відкриття спадщини після смерті обох вищевказаних спадкодавців, та наявності перешкод в оформленні спадкових прав у заявника вбачається наявність спору право між заявником та відповідним органом місцевого самоврядування за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна (Сумська міська рада) , а саме наявності у такого органу місцевого самоврядування можливості реалізації в порядку ст. 1277 ЦК України права на набуття у власність спадкового майна, що позбавить заявника відповідного права на це спадкове майно. Відтак, дану заяву окремого провадження слід оцінювати як таку, результати розгляду якої впливатимуть на подальше вирішення спору між заявником та відповідним органом місцевого самоврядування, її сином щодо майбутнього власника спадкового майна. Син позивачки є спадкоємцем наступної черги після матері, на спірне майно не претендує. Ст. 1277 ЦК передбачає випадки, коли суд може визнати спадщину відумерлою: - за законом і за заповітом відсутні спадкоємці; - спадкоємці є, але їх усунуто від права на спадкування; - такі особи відмовилися приймати спадщину або просто не прийняли в установлений термін. Законодавчим обмеженням строку для такого звернення фактично є один рік, після спливу якого Сумська міська рада зобов`язана була звернутися до суду із заявою про визначення спадщини відумерлою, проте, із відповідною заявою не звернулася. Справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, оскільки, предметом спору є визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, яке розташовано у м. Суми, Ковпаківський р-н, с. Піщане, що відповідає положенням ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вжиття заходів досудового врегулювання спору не проводилося. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє про те, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось. У відповідності із п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує, що не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Вона повідомляє про те, що оригінали документів, копії яких долучено до позовної заяви, знаходяться у позивачки. Відповідно до Закону України Про судовий збір судовий збір сплачено у повному обсязі. Вона підтверджує факт реєстрації представниці позивачки в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу та достовірність внесеної інформації про особу. Вартість майна становить 268140,00 грн. відповідно довідки щодо найбільш ймовірної ринкової вартості індивідуального будинку садибного типу від 04.09.2023 року, складеного ТОВ Оціночна фірма ЮНІТ . Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 30, 175-177, 295, ЦПК України; 384, 392, 1216-1218, 1221, 1261, 1263, 1296 ЦК України, вона просила: 1. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини. 2. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини. 3. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину жилого будинку загальною площею 24,6 м ? , жилою площею 12,4 м ? , з господарськими будівлями та спорудами : жилий будинок літ. Б-1 , тамбур літ. б , сарай літ. В , огорожі № 1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 4. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину жилого будинку загальною площею 24,6 м ? , жилою площею 12,4 м ? , з господарськими будівлями та спорудами : жилий будинок літ. Б-1 , тамбур літ. б , сарай літ. В , огорожі № 1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 5. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1293 га, кадастровий номер :01:005:0558, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства. 6. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1293 га, кадастровий номер :01:005:0558, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства. 7. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер :01:005:0559, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) . 8. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер :01:005:0559, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (вхідний № 31131/23 від 06.09.2023 року) (а. с. 1-6) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.09.2023 року у справі № 592/13504/23, провадження № 2/592/3010/23 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Сумської міської ради (м. Суми, пл. Незалежності, буд. 2) , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити у справі підготовче судове засідання на 21.11.2023 року на 09 годину 30 хвилин за адресою: м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 11.09.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113522179) (а. с. 68) .

13.10.2023 року представник Сумської міської ради Чайченко Олег Володимирович на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми надіслав відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/13504/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування. Ознайомившись із матеріалами справи Сумська міська рада повідомляє наступне. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, заявнику обов`язково необхідно довести ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї тощо. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю (постанова Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16-ц, постанова Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі № 204/6931/20) . Про це також зазначав Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 552/196/20 від 27.05.2021 року. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 77-81 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) , судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік) , які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Наведені вище правові висновки повністю узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.05.2018 року у справі № 766/5046/16-ц, провадження № 61-10741св18, від 07.11.2018 року у справі № 522/18290/16, провадження № 61-29903св18. При розгляді справи він просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, не порушуючи прав та законних інтересів Сумської міської ради та інших осіб. Розгляд справи просив провести без участі представника Сумської міської ради, про прийняте рішення повідомити (а. с. 71-73) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.07.2022 року у справі № 592/13504/23, провадження № 2/592/3010/23 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, до судового розгляду по суті на 20.12.2023 року на 09 годину 30 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 21.11.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115044573) (а. с. 79) .

19.12.2023 року представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Бєломар Катерина Олександрівна на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми надіслала заяву про розгляд справи без участі, із змісту якої вбачається, що позивачка позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розгляд справи здійснити без участі позивачки та її представниці. Вона просила задовольнити позов у повному обсязі на підставі наявних у справі документів (вхідний № 45911 від 19.12.2023 року) (а. с. 81) .

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.07.2022 року у справі № 592/13504/23, провадження № 2/592/3010/23 у відкритті провадження у цивільній справі за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа Сумська міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем було відмовлено. Було ухвалено повернути заявнику ОСОБА_1 сплачений нею при подачі до суду заяви окремого провадження, у відкритті провадження у справі за якою відмовлено цією ухвалою, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. , перерахований згідно квитанції ID 9049-6203-2307-6930 від 23.08.2023 року. Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 261 ЦПК України. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали. Ухвала набрала законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113135574) (а. с. 59-61) .

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає право на суд , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів. На підставі отриманої першої заяви нотаріус заводить спадкову справу, яка підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Під місцем відкриття спадщини мається на увазі не місце , як точка на місцевості, конкретне помешкання, дім, вулиця і тому подібне, а певний населений пункт (місто, село тощо) . Місце відкриття спадщини може не співпадати з місцем смерті спадкодавця, якщо він помер не у місці свого постійного проживання (наприклад, під час перебування у відрядженні, санаторії, місцях позбавлення волі) . У цих випадках місцем відкриття спадщини визнається той населений пункт, де громадянин постійно проживав до виїзду. Так, місцем постійного проживання студентів, військовослужбовців строкової служби, осіб, позбавлених волі вважається місто, село, селище тощо, у якому вони постійно проживали до навчання, призову на військову або альтернативну службу, присуду про покарання у вигляді позбавлення волі. Проте у випадку смерті громадянина, що постійно проживав у будинку для осіб похилого віку та інвалідів, місцем відкриття спадщини вважається місце, де знаходиться ця установа. На практиці зустрічаються випадки, коли місце проживання спадкодавця невідоме. Наприклад, якщо особа часто переїжджає з одного місця проживання до іншого, інколи неможливо визначити місце його проживання. У таких випадках місцем відкриття спадщини вважається місце, де знаходиться нерухоме майно або основна його частина. Це може бути місто, де громадянин мав квартиру; село, в якому знаходиться земля, що належить спадкодавцю на праві приватної власності тощо. Якщо ж спадкодавець мав одночасно декілька квартир, будинків, земельних ділянок і тому подібне, що знаходилися у різних населених пунктах, то місце відкриття спадщини визначається з урахуванням вартості цього нерухомого майна. Де знаходиться майно більшої вартості, там і відкривається спадщина. Якщо померла особа не мала нерухомості, то місцем відкриття спадщини вважається те місце, де знаходиться основна частина рухомого майна. Наприклад, якщо в одному місці після смерті особи, яка не мала постійного місця проживання залишився автомобіль, а в іншому телевізор, то спадщина відкривається у місці, де знаходиться рухоме майно більшої вартості (автомобіль тощо) . Місце відкриття спадщини належить підтвердити відповідними документами. Це можуть бути: свідоцтво органів РАЦС про смерть спадкодавця, якщо його останнє постійне місце проживання і місце смерті збігаються; довідки житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, із місця роботи померлого тощо. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місце відкриття спадщини підтверджується довідкою виконкому місцевих рад про місцезнаходження спадкового майна чи його частини.

Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом. Спадщина відкривається за законом, якщо: а) спадкодавець не залишив заповіту; б) є спадкоємці на обов`язкову частку; в) всі спадкоємці за заповітом позбавлені права спадкування; г) заповіт визнано недійсним; д) заповіт було скасовано; є) частина майна залишилась не заповіданою. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. З моменту, як спадкодавець подав заяву про прийняття спадщини або фактично прийняв її, успадковане майно належить спадкоємцю, він має право користуватися, управляти майном, але слід враховувати, що доки він не отримає на це майно свідоцтва про право на спадщину, він не може розпоряджатися майном.

У відповідності до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом. Спадщина відкривається за законом, якщо: а) спадкодавець не залишив заповіту; б) є спадкоємці на обов`язкову частку; в) всі спадкоємці за заповітом позбавлені права спадкування; г) заповіт визнано недійсним; д) заповіт було скасовано; є) частина майна залишилась не заповіданою. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. З моменту, як спадкодавець подав заяву про прийняття спадщини або фактично прийняв її, успадковане майно належить спадкоємцю, він має право користуватися, управляти майном, але слід враховувати, що доки він не отримає на це майно свідоцтва про право на спадщину, він не може розпоряджатися майном.

Таким чином, враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Бєломар Катерина Олександрівна надали суду належні та допустимі докази на підтвердження факту постійного проживання однією сім`єю позивачки разом із спадкодавцями: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини, які свідчать про ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, спільне харчування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_2 до Сумської міської ради про встановлення фактів постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності на жилий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, слід задовольнити частково.

Європейський суд з прав людини вказав про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України (Seryavin And Others v Ukraine ) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, § 58) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_2 до Сумської міської ради про встановлення фактів постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності на жилий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, задовольнити ачстково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину жилого будинку загальною площею 24,6 м ? , жилою площею 12,4 м ? , з господарськими будівлями та спорудами : жилий будинок літ. Б-1 , тамбур літ. б , сарай літ. В , огорожі № 1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину жилого будинку загальною площею 24,6 м ? , жилою площею 12,4 м ? , з господарськими будівлями та спорудами : жилий будинок літ. Б-1 , тамбур літ. б , сарай літ. В , огорожі № 1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1293 га, кадастровий номер :01:005:0558, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1293 га, кадастровий номер :01:005:0558, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер :01:005:0559, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер :01:005:0559, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков