Номер провадження: 22-ц/813/1391/23
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року, постановленого під головуванням судді Середи І.В., повний текст рішення складений 12 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України, третя особа ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення недоплаченої страхової виплати та матеріальних збитків, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України (надалі за текстом МТСБУ), третя особа ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», про стягнення недоплаченої страхової виплати та матеріальних збитків, в якому просила:

- стягнути з МТСБУ 67757,31 грн. недоплаченої страхової виплати (страхового відшкодування) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК2559804;

- стягнути з відповідачки матеріальні збитки завдані пошкодженням автомобіля у розмірі 58407,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 10 липня 2017 року о 18 годині 15 хвилин по автодорозі «Одеса-Южний» в районі с. Фонтанки Лиманського району мала місце дорожньо-транспортна пригода у якій було пошкоджено належний їй автомобіль «Toyota Aygo», реєстраційний номер НОМЕР_1 . ДТП сталося з вини ОСОБА_3 , яка під час зіткнення керувала транспортним засобом - автомобілем марки «Audi Q3,» реєстраційний номер НОМЕР_2 , при обгоні автомобіля «Toyota Aygo», вона не впевнилася в безпеці даного маневру і не врахувала те, що даний автомобіль змінює напрямок руху вліво, в результаті чого допустила з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «Toyota» тілесні ушкодження. Вина ОСОБА_3 та обставини ДТП підтверджені протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 039277 від 26 липня 2017 року, схемою місця ДТП, протоколом огляду місця ДТП від 10.07.2017 р., протоколом огляду транспортного засобу від 10.07.2017 р., письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Провадження у справі №523/10661/17 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП, що не є реабілітуючою підставою та не спростовує її вину у скоєнні ДТП.

Крім того факт наявності вини ОСОБА_3 було визнано і її страховиком, в результаті чого було сплачено страхові виплати на користь позивача у розмірі 32242,69 грн. За висновком фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Aygo» склала 100578,68 грн., а вартість матеріальних збитків - 57829,23 грн., тому позивач просила стягнути різницю між вказаними сумами та виплаченим відшкодуванням.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , яка під час розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с. 62 т. 2 ) звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 58 407,91 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що вина ОСОБА_3 у спричинені шкоди майну ОСОБА_2 підтверджена, а тому є всі підстави для стягнення з неї різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_8 , представник ОСОБА_3 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення залишити без змін, скасувати заходи забезпечення позову, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не підтверджуються матеріалами справи, а саме тим, що вина ОСОБА_3 доказана не була, а часткове погашення страховою компанією суми збитків не є доказом вини.

Рішення суду в частині позовних вимог до МТСБУ не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

В судове засідання, призначене на 05 грудня 2023 року представники Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України, ТОВ «Страхове товариство «Домінанта»не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с.184, 185-186 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які не з`явилися в судове засідання, та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Сіржанта Ю.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , адвоката Яценко Ю.Г., який представляє інтереси ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції враховуючи висновок складений експертом ТОВ «Українська Експертна Компанія», прийшов висновку про те, що ОСОБА_3 не несе цивільно-правову відповідальність перед позивачем, у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_3 , водія автомобіля «Audi Q3» і настанням дорожньо-транспортної пригоди.

З таким висновком колегія суддів не погоджується в повній мірі, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, 10 липня 2017 року о 18 годині 15 хвилин, на автодорозі «Одеса-Южний» в районі с. Фонтанки Лиманського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем марки «Toyota Aygo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, вбачається, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, стало порушення вимог п.п. 2.3 «б», 14.6 (а) «Правил дорожнього руху» водієм ОСОБА_3 , а саме при обгоні автомобіля марки «Toyota Aygo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_3 не впевнилась в безпеці даного маневру і не врахувала те, що даний автомобіль змінює напрямок руху вліво, в результаті чого допустила з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «Toyota Aygo» тілесні ушкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 25-26 т. 1).

Відповідно до ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що їх застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення - через відсутність події або складу адміністративного правопорушення.

Відтак колегія суддів апеляційного суду приходить висновку про те, що факт закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не є обставиною, яка спростовує наявність вини ОСОБА_3 в скоєнні ДТП.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 07.02.2018 року у справі № 910/18319/16, від 16.04.2019 року у справі №927/623/18, від 26.10.2022 року у справі № 645/6088/18.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання суду на висновок судового експерта Гори І.В. №124 від 17.08.2017 р., як на підставу відмови у задоволенні позову, оскільки дослідження проведено без врахування схеми ДТП, а також з урахуванням на думку експерта протиріччі у показаннях ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_9 з показаннями ОСОБА_3 , експертне дослідження проведено лише в рамках версії водія ОСОБА_3 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

У справі № 234/16272/15-ц Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, вирішуючи цивільний позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, стало порушення вимог п.п. 2.3 «б», 14.6 (а) «Правил дорожнього руху» водієм ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди, якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 вказаного Закону є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи, у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При цьому згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що на дату ДТП автомобіль, яким керувала ОСОБА_3 був забезпечений полісом обов`язкового страхування серії АК №2559804 реалізований ТзДВ СТ «Домінанта» (а.с. 12, 13, 69 т. 1).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №2559804 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за матеріальну шкоду встановлено у розмірі 100000 грн., розмір франшизи 0 грн.

06 квітня 2018 року ТзДВ СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_2 перерахувало грошові кошти у розмірі 32242 грн. 69 коп. (а.с. 79 т. 1).

Відповідно до звіту № 1807/17/1 з оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Toyota Aygo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, вбачається, що вартість відновлювального ремонту складає 100578,68 грн., у тому числі 20% ПДВ 12284,33 грн., ринкова вартість автомобіля на дату пошкодження складає 145764 грн., вартість матеріального збитку складає 57829,23 грн. (а.с. 30-41 т. 1).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати, у таких випадках з`ясовується наявність фактичне здійснення ремонту автомобіля та чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

ОСОБА_10 під час розгляду справи не надала належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП.

Колегія суддів вважає, що позивач повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП.

На підставі викладеного колегія суддів приходить висновку про те, що вартість відновлювального ремонту у розмірі 100 578,68 грн. підлягала зменшенню на суму ПДВ (20%) (12 284,33 грн.), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє.

Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що вартість без ПДВ відновлювального ремонту складає 88 294,35 грн., що повністю покривається полісом, розмір ліміту якого встановлений 100 000 грн.

ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», з яким у ОСОБА_3 укладений договір страхування припинило свою діяльність, у зв`язку з чим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі банкрутства або ліквідації страховика, обов`язок щодо сплати страхового відшкодування по страхуванню цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів покладається на Моторно (Транспортне) Страхове Бюро України (далі МТСБУ).

ОСОБА_10 в свою чергу не оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до МТСБУ в частині ліміту страхового полісу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, зазначає, що механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (п. 1.4 Методики).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) це втрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників); відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4 Методики).

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ,причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Для розрахунку загальної суми страхової виплати використовується коефіцієнт фізичного зносу. Він показує відсоток втрати вартості пошкодженої деталі в порівнянні з вартістю такої ж, але нової.

Судом встановлено, що автомобіль «Toyota Aygo» на момент ДТП, його термін експлуатації становив менш ніж сім років, тобто відповідно до п. 7.38 він після ушкодження повинен мати коефіцієнт фізичного зносу з урахуванням експлуатації - 0.

Однак, з висновку експерта встановлено, що ним був розрахований коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,58, з урахуванням чого матеріальна шкода встановлена у розмірі 57 829,23 грн. (а.с. 40 т. 1).

Колегія суддів зазначає, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів проведення ремонту та використання нових деталей, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, а тому суд приходить висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 суми матеріального збитку, який складається з коефіцієнту фізичного зносу.

На підставі вищевикладеного,колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміни, з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 грудня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова