Справа № 204/5814/23
Провадження № 2/204/2061/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 грудня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» із вимогою про відшкодування моральної шкоди (а. с. 1-10).

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що він протягом з 25 травня 1992 року перебував у трудових відносинах з виробничим об`єднанням «Донецьквугілля», працюючи на шахті «Південнодонбаській №1», яка 01 липня 1996 року була виокремлена у ДВАТ «Шахта Південнодонбаська №1», правонаступником якої на сьогоднішній день є Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок недосконалості технологічних процесів, позивач підпадав під вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища. Крім того, йому довелось працювати в умовах важкої фізичної праці та вимушеної робочої пози. Зокрема, в умовах впливу шкідливих факторів найбільше працював на посаді підземного гірничомонтажника. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримано хронічні професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 переважно праворуч, в стадії тривалого загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово тонічним та стійким больовим синдромами. Крім того, внаслідок отримання вищевказаних захворювань, у позивача почали проявлятися ознаки сукупних діагнозів, а саме: хронічної цервікалгії, гіпертонічної хвороби першого-другого ступеня (ст. 2 ризик 2), гіперметропії та астигматизм обох очей, дистрофія рогівки, хронічний катаральний гінгівіт. Відповідно до п. 18 акту Форми П-4 «Про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння)» причинами виникнення професійних захворювань є систематичне виконання робіт з перевищенням допустимих значень показників, факторів виробничого середовища та трудового процесу, недосконалість технологічного процесу, надмірне фізичне навантаження, незручна робоча поза, вимушені нахили тулуба. Крім того, п. 20 акту Форми П-4 визначено осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме в.о. директора ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» ОСОБА_2 . У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, 09 вересня 2021 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% - вперше по радикулопатії, встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні корсетом для фіксації попереково-крижового відділу хребта. Зазначає, що у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб життя позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Його турбує стійкий біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах особливо при фізичних навантаженнях, зниження сили в них, хиткість при ході. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму. Професійні захворювання призводять до постійного перенесення больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Зазначає, що відчуває себе неповноцінною людиною, вказане постійно викликає в нього відчуття тривоги за своє здоров`я та життя. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації його життя, втрата працездатності призвела до відсутності у нього можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Вказує, що окрім іншого на фоні основних захворювань в нього дедалі прогресують супутні. Також, зазначає, що у хворих на радикулопатію нерідко спостерігається так званий «кардіальний синдром», що проявляється у вигляді аритмії, тахікардії, стенокардії. З моменту розвитку основних професійних та супутніх захворювань позивач відчуває характерний головний біль, погіршення зору у вигляді «мушок» та «плівки» перед очима, розлади сну, важкість у голові, проблеми із пересуванням у просторі, швидку втомлюваність. Вбачається також порушення немайнового права на працю, зміст якого полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає, більше того втрата професійної працездатності свідчить про фізіологічні негативні зміни в стані здоров`я, що вказує на порушення належного права на охорону здоров`я. Негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання йому немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманих професійних захворювань та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача. За таких обставин вважає, що зі сторони відповідача має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я внаслідок неналежного виконання вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічних професійних захворювань. При визначені розміру моральної шкоди позивач виходить з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на одну працездатну особу, визначеного законом станом на 01 січня 2023 року та оцінює моральну шкоду у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на одну працездатну особу, що становить 268 400,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач прохає стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 268 400,00 гривень, без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 48), яка надіслана учасникам справи 26 квітня 2023 року за вихідним № 11258/23-вих/2/204/2061/23 (а. с. 49).

25 жовтня 2023 року на адресу суду з відміткою «окупована територія» повернуто конверт, яким відповідачу, за адресою місця реєстрації, направлялася копія ухвали суду від 26 квітня 2023 року та примірник позовної заяви з додатками, що в свою чергу є неналежним повідомленням про розгляд справи.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року у справі був здійснений перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін (а. с. 55), яка надіслана учасникам справи 25 жовтня 2023 року за вихідним № 31966/23-вих/2/204/2061/23 (а. с. 56).

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі (а. с. 69-70), позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 63), причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», наказом № 86-к від 26 травня 2021 року він був звільнений з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а. с. 15-20).

Як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 серпня 2021 року, затвердженому в серпні 2021 року першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці І.М. Буряком, позивачу ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч, в стадії тривалого загострення з вираженням статико-динамічними порушеннями, м`язово тонічним та стійким больовим синдромами (М54.1) - захворювання професійне, встановлено вперше. Супутній діагноз: хронічна цервікалгія (М54.2); гіпертонічна хвороба І ст., ст. 2 СН 0 ст. ризик 2 (І 11.0); гіперметропія обох очей (Н 52.0); астигматизм обох очей (Н52.2); ангіоспазм судин сітківки обох очей (Н35.9); дистрофія рогівки (G71.0); хронічний катаральний гінгівіт (К05.1). Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з систематичним виконанням робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджується висновками атестації умов праці робочого місця, а також у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (а. с. 27-30).

При цьому, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 серпня 2021 року, затвердженому в серпні 2021 року першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці І.М. Буряком, також вбачається, що ОСОБА_1 має стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 23 роки 00 місяців 01 день.

З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106013 від 09 вересня 2021 року, яка видана Обласною профпатологічною МСЕК м. Краматорськ (а. с. 31-32), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно за сукупністю 65% з 06 вересня 2021 року безстроково, потреба у медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні, фіксуючий корсет, підстава Акт огляду МСЕК № 778.

З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 222899 від 09 вересня 2021 року, яка видана Обласною профпатологічною МСЕК м. К раматорськ (а.с. 33-34), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було первинно встановлено третю групу інвалідності з 06 вересня 2021 року безстроково, причина інвалідності профзахворювання, підстава Акт огляду МСЕК № 778.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно зі статтею 38 Гірничного закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю.

У статті 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частини 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Звертаючись у квітні 2023 року до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 268 400,00 грн.

Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу.

В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 серпня 2021 року, затвердженому в серпні 2021 року першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці І.М. Буряком (пункт 18), комісією зазначено, що умови та характер праці за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеню, причинами виникнення хронічного професійного захворювання є: фізичне навантаження, незручна робоча поза, вимушені нахили тулуба, про що також зазначено в Інформаційній довідці про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), затвердженій начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.І. Королем 29 червня 2021 року (а. с. 27-30).

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки відповідач як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання.

Крім того, згідно з роз`ясненнями Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково.

Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування, та більш того, наказом № 86-к від 26 травня 2021 року позивач був звільнений з підприємства відповідача внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Більш того, у зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності первинно в загальному розмірі 65%, необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили зміни у способі життя, і таким чином ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач ОСОБА_1 зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках.

Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина.

Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач був звільнений з підприємства відповідача у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я, тобто втратив своє постійне джерело доходу та роботу, на якій працював дуже тривалий час, а саме більше 20 років.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними.

Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 110 000 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6 700 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 110 000 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6 700 грн. х 4 = 26 800 грн.), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

За таких обставин, моральна шкода у розмірі 110 000 грн. підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 110 000 грн., а позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 100 грн.

На підставі ст.ст. 4, 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, Гірничного закону України, Закону України «Про охорону праці» та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-288, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька область, м. Вугледар, вул Магістральна, буд. 4; ) про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 110 000 (сто десять тисяч) гривень з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 100 (одна тисяча сто) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна