печерський районний суд міста києва
Справа № 757/463/23-ц
УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2023 р. Печерський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Волкової С.Я. при секретарі судових засідань Топал А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Григорян Олени Грайорівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїду за межі України,

установив:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Григорян О.Г. 06.01.2023 р. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїду за межі України, посилаючись на те, що відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито відповідне виконавче провадження; того ж дня подання передано судді (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2023 р.).

Державний виконавець в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, отже розгляд подання відбувається за відсутності державного виконавця, та за правилами частини четвертої статті 441 ЦПК України - без повідомлення заінтересованих осіб.

Надані суду документи свідчать про те, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження № 43685637 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2608/426/12, виданого 23.05.2013 р. Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 17 079 096,59 грн; постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Пінського Ю.В. від 16.06.2014 р. відкрито виконавче провадження.

Суд, вивчивши подання державного виконавця, прикладені документи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїду за межі України з огляду на наступне.

Згідно статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно пункту 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, -до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, на думку суду право державного (приватного) виконавця на звернення із означеним поданням виникає в разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, між тим наявність самого зобов`язання не наділяє державного (приватного) виконавця правом на звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, доки не буде доведено протилежне.

За роз`ясненнями Верховного суду України, викладеними в узагальненнях судової практики від 01.02.2013 р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», Законом передбачено юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже з огляду на викладене значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання і це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», як то утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб. Та ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Суд, вирішуючи питання чи є ухилення боржника від виконання зобов`язань свідомим, має враховувати комплекс процесуальних дій, які були вжиті державним виконавцем для виконання рішення суду, та на момент звернення до суду із поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості та факту ухилення останньої від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання) дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», згідно якої право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, -до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Матеріали подання свідчать, що рішення суду не виконується, при цьому до матеріалів подання не надано жодного доказу отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження № 43685637 від 16.06.2014 р.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувача про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (частина перша статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»), тому відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не уважається повідомленою про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, дослідивши матеріали подання, судом установлено, що виконавцем вчинено всіх передбачених законом дій для виявлення майна боржника та виконання судового рішення, втім не надано жодного доказу ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», статтею 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Григорян Олені Грайорівні у задоволені подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїду за межі України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя Волкова С.Я.