Справа № 466/2132/21 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/2442/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м.Львів

Справа № 466/2132/21

Провадження № 22ц/811/2442/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Суда В.І.

з участю: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 , підписану представником ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 6 липня 2023 року у складі ОСОБА_5 , у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановив:

16 березня 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про встановлення факту родинних відносин за ступенем спорідненості між ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ним ( ОСОБА_2 ), як двоюрідною тіткою та племінником; визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від 6 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., Серія та реєстраційний номер №61; визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 2 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., Серія та реєстраційний номер №58; витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнання за ним (позивачем) права власності в порядку спадкування на вказану квартиру; визнання за ним ( ОСОБА_2 ) права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,040 га з цільовим призначенням для садівництва, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області. В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , як була його тіткою. Вказує, що після смерті ОСОБА_8 залишилося спадкове майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,040га, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, з цільовим призначенням для садівництва. Зазначає, що він (позивач) звернувся до Третьої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів для встановлення родинних відносин з померлою. Стверджує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (бабуся позивача) були рідними сестрами. ОСОБА_9 одружилася з ОСОБА_9 . Вони є батьками ОСОБА_8 ОСОБА_10 одружилася з ОСОБА_11 . Вони є батьками ОСОБА_12 . ОСОБА_12 уклала шлюб із ОСОБА_13 . Вони є його (позивача) батьками. Вказує, що ОСОБА_8 не була одруженою, дітей не мала. Заповіту не залишила. Спадкоємці, які б могли претендувати на спадкове майно померли, а тому він (позивач) є єдиним родичем спадкодавця. Стверджує, що йому 10 лютого 2018 року стало відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 була протягом тижня продана декілька разів, а саме: на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 2 лютого 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та договору купівлі-продажу, укладеного 6 лютого 2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 набув у власність спірну квартиру на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року у справі №2-273/2008. Проте, згідно відповіді Яворівського районного суду Львівської області вбачається, що справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру в провадженні Яворівського районного суду Львівської області протягом 2008 року не було і таке рішення не ухвалювалося. Під реєстраційним номером 2-273/2008 зареєстрована справа, де позивачем та відповідачем по справі є інші сторони. Вважає недійсними договори купівлі-продажу вказаної квартири, оскільки такі вчинено на підставі неіснуючого рішення суду. Посилається на те, що на підставі зазначеного він (позивач) звернувся до Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення злочину, де зареєстрували кримінальне провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 6 липня 2023 року позов задоволено. Встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від 6 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко В.С., Серія та реєстраційний номер №61. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 2 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., Серія та реєстраційний номер №58. Витребувано майно з чужого незаконного володіння та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на вказану квартиру. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,040 га за цільовим призначенням для садівництва, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 , апеляційну скаргу підписав його представник - ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної квартири. Розірвання договору купівлі-продажу буде втручанням у право приватної власності відповідача на майно. Вважає, що встановлення факту родинних відносин виключно на показах свідків з м.Львова неможливо. Стверджує, що позивачем обрано невірний спосіб захисту щодо визнання договорів недійсними. ОСОБА_4 не знав, що право власності на квартиру визнано за рішенням суду, те, що майно за тиждень змінило 4 власників жодних сумнівів у відповідача не викликало. Вказує, що ОСОБА_4 придбав квартиру без її огляду, він був знайомий із технічною документацією. Зазначає, що у справі 466/9920/17 були ідентичні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації та про визнання права власності в порядку спадкування, які заявлені до тих самих сторін, із тих самих підстав. Підставою для відмови у задоволенні позову у справі № 466/9920/17 є не доведення позивачем того, що у нього виникло право на спадкування після смерті ОСОБА_8 , оскільки він не ставив вимогу встановити факт спорідненості із спадкодавцем. Вважає, що наступне звернення з вимогою про встановлення факту родинних відносин та про витребування майна з чужого незаконного володіння не є іншою/новою підставою для звернення з позовом про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації та визнання права власності в порядку спадкування.Вказує, що на момент звернення 13 грудня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Львова позивачу було відомо, що його родинний зв`язок з ОСОБА_8 не є доведеним.Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року у справі 466/9920/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру. 29 березня 2017 року позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення родинних відносин з ОСОБА_8 . Рішенням цього суду від 21 серпня 2017 року встановлено факт родинних відносин. Ухвалою Апеляційного суду в Донецької області від 15 листопада 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області скасовано та рекомендовано звернутися до суду на загальних підставах у зв`язку із наявністю спору про право. Позивач звернувся до суду з даним позовом 17 березня 2021 року. Однак про порушення свого права в частині звернення вимоги про встановлення факту родинних відносин йому стало відомо 15 листопада 2017 року. Тобто строк позовної давності щодо вимоги про встановлення факту родинних відносин було пропущено. Вказує, що позивачем також пропущено строк позовної давності щодо вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки 10 лютого 2018 року він дізнався, що квартиру було відчужено ОСОБА_4 . Просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 2 та 6 лютого 2018 року; скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,040 га за цільовим призначенням для садівництва, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області; постановити нове рішення про відмову в позові.

Представник позивача ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить таке залишити без змін, апеляційну скаргу - відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Шевченківським районним у м. Львові ВДРАГС ГТУЮ у Львівській області, Серія НОМЕР_1 від 12 жовтня 2016 року, актовий запис №977.

Спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_8 , складається з: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності, виданого Львівською міською адміністрацією 25 травня 1994 року; та земельної ділянки площею 0,040 га, розташованої на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області (з цільовим призначенням - для садівництва) згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 15 листопада 1996 року Грибовицькою сільською Радою народних депутатів.

ОСОБА_2 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , однак йому відмовлено через відсутність документів для встановлення родинних відносин з померлою.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, визнання права власності в порядку спадкування; та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на квартиру.

Зазначені рішення судів ґрунтуються на тому, що у позовній заяві позивачем не ставились вимоги про встановлення факту родинних відносин із померлою ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 . Його (позивача) батьками зазначені: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Мати позивача - ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 ; її батьками вказані ОСОБА_11 та ОСОБА_16 .

Із свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_4 вбачається, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 5 листопада 1972 року укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_12 змінено на ОСОБА_17 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 23 листопада 2016 року.

ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується посвідкою про народження від 12 серпня 1941 року; її батьками зазначено ОСОБА_9 та ОСОБА_18 .

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 від 10 травня 2002 року ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_18 були рідними сестрами.

З повідомлення Державного архіву Полтавської області від 7 листопада 2016 року №06-13/1036 вбачається, що немає можливості виявити метричні записи про народження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки метричні книги для запису народжених, одружених, померлих парафіян православних церков населених пунктів Баляснівської волості (х.Куликівка входив до зазначеної волості) Полтавського повіту Полтавської губернії на зберігання до Державного архіву Полтавської області не надходили. Книги реєстрації актових записів громадянського стану про одруження по Куликівській сільській раді Решитилівського району Харківської (з 22 вересня 1937 року - Полтавської) області у державному архіві відсутні, у зв`язку із чим неможливо виявити актовий запис про шлюб ОСОБА_9 з ОСОБА_9 . Значна кількість документів довоєнного часу втрачена в період тимчасової окупації Полтавщини у 1941-1943 роках фашистськими загарбниками.

Судом першої інстанції допитано в якості свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він був сусідом із ОСОБА_8 приблизно 54 роки. Позивача знає як племінника ОСОБА_8 , яка неодноразово говорила, що вона має хорошого племінника, який їй допомагає, і все її майно перейде до племінника. Згодом ОСОБА_8 познайомила його особисто із ОСОБА_2 ОСОБА_8 та ОСОБА_2 підтримували родинні відносини, ОСОБА_2 часто приїжджав до тітки, допомагав їй матеріально. Коли померла ОСОБА_8 , позивач із сусідами не могли до неї потрапити, викликали поліцію та з їх дозволу потрапили в житло. Коли проникли у квартиру ОСОБА_8 ще була жива, її доставили у лікарню, ОСОБА_2 від був біля неї у лікарні. Він займався похоронами.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що з ОСОБА_8 вони прожили по сусідству близько 35 років. ОСОБА_2 знає як племінника ОСОБА_8 . Він є сином її двоюрідної сестри. Вказує, що ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_8 , передавав кошти, навіть через свідка. ОСОБА_2 приїжджав до ОСОБА_8 , всі свята вони проводили разом, підтримували родинні відносини. Стверджує, що ОСОБА_8 хотіла скласти заповіт на користь ОСОБА_2 , проте не встигла. Також їй відомо зі слів ОСОБА_8 , що в неї була сестра ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що з ОСОБА_8 дружила близько 14 років до її смерті. Добре знає ОСОБА_2 . ОСОБА_8 казала, що він її племінник, він часто приїжджав, постійно передавав гроші особисто або через друзів. ОСОБА_8 розповідала, що коли ОСОБА_2 приїде до неї на 80-річчя, вони разом поїдуть до нотаріуса, щоб скласти на нього заповіт.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 . З ОСОБА_8 знайома з 1998 року, ще застала її матір ОСОБА_24 . Їй відомо, що в ОСОБА_25 була рідна сестра ОСОБА_23 (бабуся ОСОБА_2 ). Із ОСОБА_8 вона бачилася приблизно один раз на рік, по телефону спілкувалися часто. ОСОБА_8 та ОСОБА_2 опікувалися один одним підтримували родинні відносини.

Задовольняючи вимогу про встановлення факту родинних відносин позивача із ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що з пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 підтримували родинні відносини, ОСОБА_2 постійно приїжджав до м.Львова до ОСОБА_8 . Також, факт родинних стосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 стверджується фотографіями з домашнього архіву. Чорний- ОСОБА_26 та ОСОБА_10 були рідними сестрами. ОСОБА_8 була тіткою ОСОБА_2 , що стверджується документами, а також показами свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 займався похованням ОСОБА_8 , що стверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 12 жовтня 2016 року №0027279, свідоцтвом про поховання від 14 жовтня 2016 року №3172. Після смерті ОСОБА_8 він (позивач) фактично прийняв спадщину.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про встановлення факту родинних відносин за ступенем спорідненості між ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , як двоюрідною тіткою та племінником.

Встановлено, що 6 лютого 2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 54 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В.

2 лютого 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу цієї ж квартири.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №113935813, сформованої 14 лютого 2018 року, вбачається, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 вчинена 24 січня 2018 року державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П.Т. на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року у справі №2-273/2008.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року, на підставі якого зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 , вбачається, що спір виник між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру.

З відповіді Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року за вих.01-47.2/30/2018 вбачається, що згідно з алфавітним покажчиком за 2008 рік справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру в провадженні цього суду протягом 2008 року не було і рішення не приймалося. Згідно з алфавітним покажчиком за 2008 рік під реєстраційним номером 2-273/2008 перебувала справа щодо спору між іншими особами.

Станом на 12 лютого 2018 року згідно системи документообігу суду Д-3 цивільних, справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру в провадженні Яворівського районного суду Львівської області не перебували.

Відділом поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області відкрито кримінальне провадження №0000235 від 13 лютого 2018 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.358 ч.1, ст.358 ч.4 КК України.

В ході проведення досудового розслідування допитано в якості свідка суддю апеляційного суду Львівської області ОСОБА_27 , на що свідок повідомив, що копію рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності на квартиру бачить вперше, відповідно воно ним не виносилось і згідно алфавітного покажчика цивільних справ за 2008 рік, визнання права власності на квартиру в провадженні Яворівського районного суду Львівської області не реєструвалося, повідомив, що жодне рішення не могло ухвалюватися без реєстрації. Зазначив, що Яворівський районний суд Львівської області не міг приймати такого рішення, оскільки відповідач за таким рішенням на той час проживала у м.Львові, квартира також розташована у м. Львові, а тому згідно із законодавством, яке діяло на той час, такий спір розглядається за місцем знаходження відповідача, як наслідок, свідок повідомив, що на його думку, якщо в дійсності існує оригінал такого рішення, то його можна вважати підробленим.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 всупереч закону, на підставі неіснуючого рішення суду.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно із постановою Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-251цс15а, відповідно до ст.388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Судом встановлено, що вказана квартира вибула з власності ОСОБА_8 на підставі рішення суду, яке не було ухвалене, відсутнє в Єдиному реєстрі судових рішень, тому квартира вибула з володіння власника поза його волею.

Згідно постанови Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи право володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18; 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16; 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц; 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17; 1 жовтня 2019 року у справі №911/2034/16; 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17; 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19; 22 червня 2021 року у справі №200/606/18; 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, власник, з дотриманням вимог ст.388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

Враховуючи факт родинних відносин між померлою ОСОБА_8 та ОСОБА_2 як тітки та племінника, та те, що єдиним спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 є її племінник - ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 обрано вірний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки ОСОБА_8 , якій майно належало на праві власності, померла, та не може скористатися таким своїм правом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому саме ОСОБА_2 має право витребувати спірне майно з чужого незаконного володіння.

Спадкова квартира належала на праві власності ОСОБА_8 , ОСОБА_2 ще не набував її у власність з об`єктивних причин.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вимог щодо скасування оспорюваних договорів купівлі-продажу спірного майна.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного майна, він не знав та не міг знати про існування рішення Яворівського районного суду Львівської області, з огляду на те, що можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст.388 ЦК залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Перелік підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним.

Згідно постанови Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі №914/2618/16 не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних торгах, якщо вона знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно. Вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність, насамперед набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.

Згідно із повідомленням Яворівського районного суду Львівської області №01-47.2/27/2018 від 8 лютого 2018 року, 6 лютого 2018 року (у день укладення договору купівлі-продажу) адвокат Босак Р.Й., який представляв інтереси ОСОБА_4 , подав адвокатський запит про видачу копії рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року у справі 2/273/2008, пред`явивши копію рішення у цій справі.

Суд прийшов до висновку, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 знав або міг знати про відсутність судового рішення, на підставі якого набуто ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що щодо спірної квартири у м. Дніпро двічі за 6 днів укладалися договори купівлі-продажу, хоча ця квартира знаходиться у м.Львові. Ціна продажу квартири - 49 845 грн., яка у 17 разів менша від ціни, визначеної судовим експертом Бутаковою М.А. (висновок №57 від 7 грудня 2017 року). У квартирі відповідачі ніколи не були, її не оглядали, що стверджується показами свідків та не заперечується представником відповідача. Зазначене також свідчить про недобросовісність набувачів квартири.

З урахуванням того, що спірна квартира набута ОСОБА_6 на підставі неіснуючого рішення суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 діяли недобросовісно, хоча могли знати про незаконність підстав набуття ОСОБА_6 майна, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу: укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 6 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., Серія та реєстраційний номер №61; та між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 2 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., Серія та реєстраційний номер №58; а також витребування майна з чужого незаконного володіння із скасуванням державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із постановою Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 904/4573/16, розглядаючи позови, заявлені на підставі ст. 392 ЦК України, суди мають ураховувати, що у випадку коли відповідач незаконно володіє чужим майном, вважає себе власником спірного майна і не визнає права власності позивача на це майно (при цьому, сторони не перебувають між собою у зобов`язальних відносинах), у позивача виникає можливість одночасного заявити позов про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалення судових рішень, пов`язаних із питаннями державної реєстрації, обов`язково має супроводжуватись одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням прав на нерухоме майно, наголошується в постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 922/2589/19.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,040 га з цільовим призначенням для садівництва, розташовану на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.

Згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові при його обґрунтованості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно із постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з приводу реєстрації спадкової справи (витяг № 45580446 від 27 жовтня 2017 року).

29 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення родинних відносин із померлою. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2017 року встановлено факт родинних відносин. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області скасовано та рекомендовано звернутися до суду на загальних підставах.

13 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_2 до територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним, визнання права власності в порядку спадкування; та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права власності на квартиру.

17 березня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 з 27 жовтня 2016 року вживалися заходи для захисту своїх прав, у зв`язку із чим, суд не вбачав підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності та прийшов до висновку про задоволення позову.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення, у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст. 255 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 цієї норми суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально - правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року (справа №640/7778/18, провадження № 61- 48585св 18) зазначив, що для застосування передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції 2004 року, що відповідає п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України у чинній редакції) підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстав закривати провадження у справі (постанова Верховного Суду України від 1 листопада 2015 року у справі №6-342цс15). Аналогічні висновки наведені Верховим Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №303/4229/16-ц, провадження №61 -28192св 18).

Відтак, підлягає закриттю провадження у справі якщо спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ця справа не є тотожною із розглянутою судом справою № 466/9920/17-ц. Тому підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.

Колегія суддів погоджується звисновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи; оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування оскаржуваного рішення суду не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , підписану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 6 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ________________ Р.В. Савуляк