Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2308/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/2308/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 серпня 2001 року Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №51.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння. Зникли спільні інтереси, неодноразово намагалися вирішувати сімейні проблеми мирним шляхом, однак все безрезультатно. Крім того, спільного господарства сторони не ведуть та припинили шлюбні відносини, проживають за різними адресами. Вважає, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а також інтересам їх дітей, а подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2023 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20.08.2001 року Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (актовий записом № 51). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не з`ясовано фактичні взаємини між сторонами, дійсні причини та обставини розірвання шлюбу. Вважає, що факт розірвання шлюбу суперечить інтересам їх дітей, які були позбавлені можливості висловити свою думку щодо даного правочину.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Вважає твердження апелянта про те, що суд мав врахувати думку малолітніх дітей, хибним, і таким, що суперечить нормам чинного законодавства. Стверджує, що судом першої інстанції надавався строк для примирення подружжя строком понад два місяці, оскільки судом було взято до уваги наявність у подружжя малолітніх дітей. Проте примирення не відбулось, обставини, що були підставою для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу не змінились. На даний час разом не проживають 1,5 роки, апелянт продовжує застосовувати до позивача психологічний тиск, погрожує, затягує процес розірвання шлюбу. Позивач не перешкоджає дітям у спілкуванні з батьком, але останні не бажають спілкуватися з апелянтом, оскільки той налаштовує їх проти позивача. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26.04.2023 року вважає законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення районного суду залишити без змін.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися втретє, з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставлення судової повістки про виклик до електронного кабінету представника відповідача.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2001, сторони у справі перебувають в шлюбі, який зареєстрований виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (актовий запис№51 (а.с. 6).

Від шлюбу сторони у справі мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час шлюб між сторонами фактично не існує, спільне проживання та підтримання подружніх стосунків стало неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із сторін, а тому його необхідно розірвати.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Як визначено ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. 12, 81 ЦПК України, встановивши, що сім`я сторін існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, 1,5 року проживають окремо та мають неприязні відносини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливе та наявні підстави для розірвання шлюбу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції були вжиті заходи щодо примирення подружжя та збереження сім`ї шляхом надання строку для примирення, за сплином якого сторони не примирилися, позивач не відмовилася від позовних вимог та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем.

Також колегія суддів враховує, що збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом тих обставин, що факт розірвання шлюбу суперечить інтересам їх дітей, які були позбавлені можливості висловити свою думку щодо даного правочину, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження даних обставин сторона відповідача не надала і питання щодо місця проживання дітей, їх утримання, тощо в межах даної справи не вирішується.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Головуючий Судді