Справа № 456/2980/22 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/811/2132/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Псярук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, заінтересованою особою в якій зазначив колишню дружину ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного утримання ним своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2022 заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт утримання та виховання ОСОБА_1 малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

В обґрунтування заяви заявник покликався на те, що згідно вказаного рішення встановлено «факт утримання та виховання ним малолітньої доньки», а не «факт самостійного утримання та виховання ним малолітньої доньки», як зазначено ним у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Він має намір отримати кредит на житло та звільнитися із військової служби, щоб мати змогу виховувати доньку.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.06.2023 відмовлено в ухваленні додаткового рішення у справі №456/2980/22 провадження №2-о/456/96/2022.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість ухвали суду, оскільки не було встановлено обставини, які мають значення для справи.

Зазначає, що рішенням Стрийського міськрайсуду Львівської області від 06.10.2022 у справі № 456/2980/22 позов задоволено, встановлено факт утримання та виховання ОСОБА_1 малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, у прохальній частині заяви зазначено: «встановити факт, що я самостійно утримую та виховую свою 10-річну доньку ОСОБА_3 ». Відтак резолютивна частина рішення, не відповідає прохальній частині позовної заяви.

Законодавство розрізняє терміни «факт утримання та виховання» та «факт самостійного утримання та виховання». Так, він першочергово просив суд встановити факт, що він самостійно утримує та виховує свою 10-річну доньку ОСОБА_3 , однак стосовно його вимоги не було ухвалено рішення.

Просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає, з огляду на таке.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, вказана норма процесуального закону встановлює підстави для ухвалення додаткового рішення. Цей перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під видом додаткового рішення змінити зміст рішення або розв`язати нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 760/34441/19, від 22.07.2021 року у справі № 335/10490/18, від 21.10.2021 у справі № 2207/1149/2012.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт самостійного утримання ним своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідками розгляду якої суд першої інстанції ухвалив рішення про встановлення факту утримання та виховання ОСОБА_1 малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших вимог ОСОБА_1 не було заявлено.

Вимога, яку він вважає не розглянутою судом, а саме щодо самостійного утримання ним своєї малолітньої, не підлягає розгляду як окрема вимога.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що доводи заявника щодо факту самостійного утримання та виховання заявником малолітньої доньки були предметом встановлення та оцінки судом, однак на підтвердження таких обставини суду не було надано жодних доказів.

Враховуючи наведене, а також те, що під виглядом необхідності ухвалення додаткового рішення заявник фактично просить змінити зміст основного судового рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.12.2023

Головуючий

Судді