ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13496/23

Провадження № 22-ц/4820/2354/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Костенко А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року (суддя Павловська А.А.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, про що підписав заяву №б/н від 09.08.2016. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідач підтверджує той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 75000 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак у порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 15.04.2023 має заборгованість за кредитом в розмірі 91586 грн 67 коп., з яких: 74042 грн 56 коп. заборгованість за кредитом; 17544 грн 11 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Враховуючи викладене вище позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.08.2016, яка виникла в розмірі 91586 грн 67 коп. (станом на 15.04.2023) та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості. Крім того, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені надані позивачем докази, а саме виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що сума фактично отриманих позичальником кредитних коштів є меншою за суму фактично повернутих. Скаржник наводить власний розрахунок фактично використаних та неповернутих коштів позичальником, що становить у сумі 56 208,46 грн. Вказує, що таким чином судом першої інстанції порушено норми ст.ст.76-80 ЦПК України, щодо неприйняття виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості, як належних та допустимих доказів по справі. Тому, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності заборгованості за кредитом та обов`язку відповідача сплачувати відсотки за користування кредитом.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 09.08.2016 ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Привтбанку (а.с.18).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 09.08.2016, станом на 15.04.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором становить в розмірі 91586 грн 67 коп., з яких: 74042 грн 56 коп. заборгованість за кредитом; 17544 грн 11 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 5-15).

Відповідно до банківської виписки за договором № б/н за період з 25.01.2016 по 18.04.2023 вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти та здійснював погашення кредиту (а.с. 70-106).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із анкети-заяви ОСОБА_1 від 09.08.2016 вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена, не визначено умови кредитування, строки повернення кредиту тощо.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг і витяг з Тарифів, Паспорт споживчого кредиту як невід`ємні частини укладеного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і витяг з Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщувались на офіційному сайті позивача неодноразово змінювались в період часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що більш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Умови та Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. І доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують. А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в позові в частині стягнення відсотків за кредитом.

При цьому, згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин слід врахувати висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до договору про надання банківських послуг від 09.08.2016 відповідач отримав кредитні кошти. Для користування кредитним картковим рахунком, в межах дії договору про надання банківських послуг, відповідач отримав кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2020 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до грудня 2021 року та № НОМЕР_3 з терміном дії до серпня 2025 року (а.с.16).

Коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит, що підтверджується наданою представником позивача випискою по рахунку.

А тому, фактично отримані та використані позичальником кошти підлягають поверненню банку, а отже банк вправі вимагати захисту свого права шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів.

Відповідно до банківської виписки за договором №б/н вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти та здійснював погашення кредиту (а.с. 70-106).

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи інформацію, яка міститься у виписці по рахунку за договором №б/н за період з 09.08.2016 по 15.04.2023, сума витрат становить 917 892,4 грн, з урахування стягнутих коштів в погашення відсотків, що не передбачено умовами кредитного договору у розмірі 36 660,58 грн, а сума повернутих коштів по виписці становить 826 305,73 грн. Тому, сума фактично отриманих відповідачем коштів становить 881 231 грн 82 коп. (917 892,4-36 660,58=881 231,82)

Отже, з огляду на вищенаведене, станом на 15.04.2023 у позичальника перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично повернутих та неповернутих коштів у загальному розмірі 54926 грн 09 коп. (881231,82-826305,73=54926,09).

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові про стягнення заборгованості по тілу кредиту. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

А тому, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення заборгованості за тілом кредиту в частині фактично використаних, проте не повернутих кредитних коштів.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову у сумі 1609 грн 60 коп. (2684*59,97% = 1609,60) та апеляційної скарги у сумі 2114 грн 39 коп. (4026*59,97% = 2414,39 грн), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що в загальний сумі становить 3723 грн 99 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитом у розмірі 54 926 грн 09 коп. та 3723 грн 99 коп. судового збору.

В решті позовних вимог про стягнення кредиту відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

А.М. Костенко