19.12.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення матеріальної і моральної шкоди, -
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області майнову шкоду, завдану йому внаслідок відмови надати послуги, а також неякісного надання послуг, в розмірі 5000,00 грн та 250000,00 грн моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог вказав, що він неодноразово звертався до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області з заявами про вчинення відносно нього злочину працівниками Муніципальної інспекцієї Житомирської міської ради, проте його заяви залишались поза увагою, відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.
Позивач зауважує, що вимушений був звернутись до слідчого судді зі скаргою на неправомірні дії органу досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді від 01.05.2023 р. скаргу задоволено, зобов`язано посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внести відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 21.04.2023 року.
На думку ОСОБА_1 умисними діями уповноважених працівників поліції, які виразились в невнесенні відомостей про злочин за його заявою, позивачу відповідачем не надані якісні послуги передбачені «законом про поліцію», внаслідок чого йому завдано матеріальну та моральну шкоду.
ОСОБА_1 вказує, що матеріальна шкода полягає в транспортних витратах на неодноразові поїздки з місця проживання м. Звягеля до м. Житомира в розмірі 5000,00 грн, в тому числі на його банківському рахунку заблоковано 955,00 грн, тому просить стягнути матеріальну шкоду в загальному розмірі 5000,00 грн
Крім того, позивач зауважує, що йому довелося витратити багато часу та сил на захист порушеного права, який він мав намір присвятити родині. Нехтування відповідачем його правами призвело до негативних емоцій, психологічних переживань та постійної боротьби. Протиправні дії відповідача завдали душевних страждань не лише йому, а і його родині, яка стала постраждала від дій відповідача.
Розмір завданої йому моральної шкоди оцінений позивачем в сумі 250000,00 грн.
Звертаючись з позовом позивач посилається на ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України та норми Закону України «Про захист прав споживачів».
ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою суду від 16.08.2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 29.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Одночасно з подачею позовної заяви позивач подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 8).
23.10.2023 року представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнає (а.с. 37-46).
В обґрунтування заперечень вказано, що позовні вимоги до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області підлягають закриттю, оскільки Житомирське РУП ГУНП в Житомирській області не є юридичною особою, входить до структури Головного управління Національної поліції в Житомирській області, тому не може бути відповідачем у справі.
Разом з тим, щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмір 5000,00 грн, зазначено, що вказана вимога є необґрунтованою. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» передбачений перелік витрат, які стягуються внаслідок неправомірних дій, завданих, зокрема органом досудового розслідування, транспортні витрати, які просить стягнути позивач, не входять до наведеного переліку.
Згідно відзиву на позовну заяву відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами досудового слідства, прокуратури або суду, визначені в ст. 1176 ЦК України.
Представник позивача вказує на те, що відсутні підстави для застосування цивільно-правової відповідальності на підставі ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України.
Відповідач зазначає, що для відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.
Представник відповідача ОСОБА_2 зауважив, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалою слідчого судді, лише незгода позивача з бездіяльністю працівників органу досудового розслідування, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Натомість позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Представник відповідача посилається на те, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів факт заподіяння моральних страждань чи втрат немайнового характеру й, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, тому у задоволенні позову просить відмовити.
Інших заяв по справі не надходило.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
Судом встановлено, що 21.04.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області з заявою про вчинення відносно нього злочину працівниками Муніципальної інспекції Житомирської міської ради (а.с. 9).
Крім того, до позовної заяви позивач долучив копії заяв від 24.02.2023 року та від 07.03.2023 року, з якими він також звертався до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про реєстрацію кримінальних проваджень, які є майже ідентичними за змістом і суттю (а.с. 10-11).
Зі змісту копії заяви ОСОБА_1 , з якою він звернувся до керівника АТ «Райффайзен Банк», вбачається, що він просив розблокувати заблокований внаслідок неправомірних дій Муніципальної інспекції Житомирської міської ради рахунок (а.с. 12).
13.01.2013 року старшим державним виконавцем Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області в межах виконавчого провадження № 70738466 з виконання постанови № РАП830137680, виданої 18.10.2022 року Муніципальною інспекцією Житомирської міської ради, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках (а.с. 6).
Будь-які інші письмові докази в матеріалах справи відсутні.
ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА і МОТИВИ СУДУ
Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Позивач підставою для відшкодування шкоди зазначив встановлену ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.05.2023 року бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану, зокрема, органами досудового розслідування, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.
Отже, на підставі наведених вище положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» заявлені позивачем до стягнення транспортні витрати взагалі не підлягають під відшкодування як збитки. Позивачем не доведено на підставі належних доказів заподіяні йому матеріальні збитки на суму 5000,00 грн.
Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.п. 55-57 судового рішення).
Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 01.05.2023 р. рішення, дії або бездіяльність уповноважених осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області не визнавались незаконними, звертаючись зі скаргою в порядку КПК України, ОСОБА_1 лише реалізував власні процесуальні права на оскарження як заявник, що в даному випадку це є формою принципу змагальності (ст. 22 КПК України) та права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК України) і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України.
Суд вважає, що позивач не довів, що йому взагалі була завдана моральна шкода діями відповідача.
Зазначаючи про моральні страждання та нервові потрясіння, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із тим, що відповідач не вніс відомості за його заявою про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу досудового розслідування, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.
Факт покладення обов`язку ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про протиправність дій Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.
Європейський суд з прав людини часто використовує нематеріальні способи залагодження моральної шкоди. У справі «Аміхалай проти Молдови» (20.04.2004) зазначено, що сам факт визнання порушення (як і констатація відсутності порушення) є достатньою компенсацією моральної шкоди. Подібне за змістом зазначено у рішення «Білуха проти України» (09.11.2006).
Лише незгода позивача з бездіяльністю працівників Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17.
Не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення ст. 1177 ЦК України, на які посилався позивач, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що він має процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні і що йому кримінальним правопорушенням завдані збитки.
Є безпідставними посилання позивача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на наступне.
Згідно статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Нормами ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» визначено що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Сукупній аналіз вказаних вище положень Закону України «Про захист прав споживачів», змісту позовних вимог, дає підстави суду дійти висновку про те, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються норми Закону України "Про захист прав споживачів", органи Національної поліції не є надавачами послуг в розумінні норм зазначеного закону.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно інформації з автоматизованої системи документообігу Богунського районного суду м. Житомира встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертається до суду зі скаргами на дії державних органів, що мають ознаки сутяжництва, з подібним позовом про відшкодування шкоди в значному розмірі, що розцінюється судом як мета надмірного збагачення за рахунок коштів держаного бюджету України, що в період оголошення в країні воєнного стану взагалі є неприпустимим.
Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки вимоги заявлені до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, виходячи з наступного.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що код, зазначений позивачем в позовній заяві 40108625, належить юридичній особі - Головному управлінню Національної поліції України в Житомирській області.
А відтак відсутні підстави вважати, що позовна заява подана до неналежного відповідача.
При цьому позивач подав позовну заяву за місцем знаходження структурного підрозділу Головного управління Національної поліції України в Житомирській області - Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, яке знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Л. Українки, 17, що відповідає положенням ч. 7 ст. 28 ЦПК України, у зв`язку з чим справа була прийнята судом до провадження.
Отже, беручи до уваги встановлені під час розгляду даної справи фактичні обставини, судом не встановлено неправомірних дій з боку працівників Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, які призвели до заподіяння збитків позивачу і які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України, а тому суд відмовляє в задоволення позову в повному обсязі за безпідставністю.
V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення матеріальної і моральної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідачі: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Старий бульвар, 5/37, .

Суддя О.В. Стрілецька