Справа № 355/736/22
Провадження № 2/355/252/23
З А О Ч НН Е Р І Ш Е Н Н Я
10 січня 2023 року Баришівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №355/736/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ,-
04.08.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позову зазначив, що 16 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір Позики №К160621-3 (далі по тексту Позичальнику. Договір), згідно умов якого позикодавець ОСОБА_1 передає у власність, а позичальник ОСОБА_2 приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 140 212 (сто сорок тисяч двісті дванадцять) гривень 92 копійки, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 12 місяців з моменту укладення Договору, тобто до 16 червня 2022 року.
Згідно п. 5 Договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю суму позики, визначену в п. 5 Договору:
11 684, 41 гривень до 16 липня 2021 року;
11 684,41 гривень до 16 серпень 2021 року:
11 684,41 гривень до 16 вересень 2021 року;
11 684, 41 гривень до 16 жовтень 2021 року;
11 684, 41 гривень до 16 листопад 2021 року;
11 684, 41 гривень до 16 грудень 2021 року;
11 684,41 гривень до 16 січень 2022 року;
11 684, 41 гривень до 16 лютий 2022 року;
11 684, 41 гривень до 16 березень 2022 року;
11 684, 41 гривень до 16 квітень 2022 року;
11 684, 41 гривень до 16 травень 2022 року;
11 684, 41 гривень до 16 червень 2022 року.
Також, 16 червня 2021 року відповідач власноруч підписав розписку, в якій зазначила, що кошти в сумі 140 212 (сто сорок тисяч двісті дванадцять) гривень 92 копійки отримала у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 16 червня 2022 рок включно.
Згідно п. 8. Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно п. 9 Договору, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Пунктом 14.3 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики.
16 червня 2022 року Відповідач не здійснив платіж відповідно до Договору. Станом на 28 липня 2022 року ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконує належним чином, а її заборгованість складає 114 481 (сто чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 83 копійок, з яких:
- 61 200 гривень 92 копійок залишок боргу за Договором;
- 53 280 гривень 91 копійок неустойка за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 114 481 гривню 83 копійки.
Ухвалою суду від 26.08.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Судові засідання призначались на 20.09.22р., 04.10.2022р., 03.11.2022р., 22.11.2022р., 13.12.2022р. та відкладалися через неявку відповідача
Ухвалою суду від 13.12 2022 року по справі проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 10.01.2023 рік.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягає.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно розписки від 16.06.2021р., « ОСОБА_1 надав позику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 140 212, 92 грн., що за курсом продажів доларів США на день укладення цього договору еквівалентно 5 172 доларів США, яку ОСОБА_3 зобов`язується повернути у строк до 16.06.2022р.» (а.с. 6).
Згідно договору позики № К160621-3 від 16.06.2021р., « ОСОБА_1 надав позику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 140 212, 92 грн., що за курсом продажів доларів США на день укладення цього договору еквівалентно 5 172 доларів США, яку ОСОБА_3 зобов`язується повернути у строк до 16.06.2022р.» Графік повернення грошових коштів визначено у п.5 вказаного договору. (а.с. 7).
Згідно п. 8. Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно п. 9 Договору, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Пунктом 14.3 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики. (а.с. 7).
Згідно розрахунку заборгованості, за період з 16.06.2021р. по 29.07.2022р. позичальником було сплачено 17 091,00 грн. З 17.01.2022р. нарахована неустойка згідно п.11 договору позики № К160621-3 від 16.06.2021р., у розмірі 1% від загальної суми заборгованості у сумі 53 280, 91 грн. Залишок боргу за договором становить 61 200, 92 грн. загальна сума боргу з нарахованою неустойкою складає 114 481, 83 грн. (а.с. 8).
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики).
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконала, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 61 200,92 грн.
Судом було створено усі умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Неодноразово призначалися підготовчі засідання, запропоновано стороні відповідача надати відповідні докази та заперечення на позов, у разі незгоди з ним. Однак відповідач своїм правом не скористалась, відповідних доказів не надала.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відтак, пред`явлений позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення при цьому, суд зазначає, що зайвим є посилання на грошовий еквівалент стягнутої суми боргу у доларах США, оскільки зазначення судом двох грошових сум, які необхідно стягнути з відповідача, може внести двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Доказів виконання зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
З огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 549 550 ЦК України, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разу порушення боржником зобов`язання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відтак, пред`явлений позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення, а тому за вимогою позивача суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму боргу у розмірі 114 481, 83 грн., з урахуванням неустойки у сумі 53 280,91 грн.,
В силу ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 144 грн. 82 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики у сумі 114 481 ( сто чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят одну) гривню 83 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір в розмірі 1 144 ( одна тисяча сто сорок чотири) грн. 82 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева