Провадження №2/389/267/23
06 грудня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Іванової В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Фермерське господарство «Мороз А.П.», про конфіскацію земельної ділянки,
з участю: прокурора Нельги М.О.,
Прокурор Знам`янської окружної прокуратури Нельга М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, пояснення щодо позову не подали.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, паспорт РФ серія та номер НОМЕР_1 , виданий 24.11.2006 ВМ №1 м.Орехово-Зуєво УВС м.Орехово-Зуєво і Орехово-Зуєвського району Московської області, код підрозділу 503-072.
Державна реєстрація права спільної часткової власності ОСОБА_1 на вказану 1/4 частку земельної ділянки проведена 20.05.2017 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №345 від 20.05.2017, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав.
Власниками інших часток спірної земельної ділянки є: ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №342 від 20.05.2017 1/4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №466 від 09.12.2021 1/8; ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №351 від 20.05.2017 1/4; ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №348 від 20.05.2017 1/8;
Відповідно до листа управління Служби безпеки України в Кіровоградській області від 06.02.2023 №61/5/3/1090/45, адресованим заступнику керівника Кіровоградської обласної прокуратури, управлінням СБУ встановлено ряд земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, якими протиправно, в порушення норм ЗК України, володіють громадяни РФ, серед яких земельна ділянка, власником якої є відповідач.
У листі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області за вих.№10-11-0.6-520/2-23 від 16.02.2023 зазначено, що у зв`язку з відсутністю коштів, виділених на сплату судового збору, просить Знам`янську окружну прокуратуру вжити в інтересах Управління як органу, уповноваженого на здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, заходи представницького характеру з метою усунення порушень законодавства.
Згідно зі ст.3 ЗК України суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею - земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
За приписами ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Частиною 1 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно з ч.1 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.
Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Редакцією вказаної вище норми Закону, чинній на стан розгляду справи, передбачено, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст.130 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.
Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч.2 ст.81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Згідно з ч.2 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч.3 ст.81 ЗК України).
Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч.4 ст.81 ЗК України).
Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з п.«е» ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.«д» ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Частиною 1 ст.148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
За приписами п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації.
З наведених положень ЗК України випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише громадянам України. Іноземці можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у випадку прийняття спадщини, однак протягом року такі земельні ділянки підлягають відчуженню.
У разі невиконання таких вимог закону для іноземця настають наслідки - земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач, будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на 1/4 частку земельної ділянки сільськогосподарського призначення, тобто в період з 20.05.2017 до 20.05.2018, не виконав свій обов`язок по її відчуженню, цього він не зробив і на даний час, тобто порушив визначену ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.80, 81, 145 ЗК України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, тому суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для конфіскації спірної 1/4 частки земельної ділянки у власність держави, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд відзначає, що норма ч.4 ст.81 ЗК України є імперативною, що зобов`язує іноземця здійснити відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а встановлений річний строк є преклюзивним строком. Враховуючи характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці Європейського суду з прав людини.
Обраний спосіб захисту порушеного права власності на 1/4 частку земельної ділянки сільськогосподарського призначення, які ОСОБА_1 незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений у ч.4 ст.81, ч.ч.1, 2 ст.145 ЗК України.
Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.
Разом з цим суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що в силу ч.4 ст.145 ЗК України конфіскована 1/4 частка земельної ділянки за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах 1/4 частки земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений прокурором судовий збір підлягає стягненню з відповідача.
Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому вжиті ухвалою суду від 22.05.2023 у справі №389/1596/23 (провадження №2-з/389/12/23) заходи забезпечення позову відповідно до положень ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, підстави для їх скасування на даний час відсутні.
Керуючись ст.3, 22, 80, 81, 125, 140, 143, 145, 148 ЗК України, ст.346 ЦК України, ст.ст.141,263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.05.2023 у справі №389/1596/23 (провадження №2-з/389/12/23), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , громадянин Російської Федерації, паспорт РФ серія та номер НОМЕР_1 , виданий 24.11.2006 ВМ №1 м.Орехово-Зуєво УВС м.Орехово-Зуєво і Орехово-Зуєвського району Московської області, код підрозділу 503-072.
Третя особа: ОСОБА_2 ,місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особа: ОСОБА_3 ,місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Третя особа: ОСОБА_4 ,місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Повний текст рішення суду складено 14.12.2023.
Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області О.В. Савельєва