Справа № 712/4994/22
Провадження № 2/712/373/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.,

за участю секретаря Скринник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяви ОСОБА_1 про усунення помилок в ухвалах, -

В С Т А Н О В И В:

22.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про усунення помилок в ухвалі про не відвід судді та негайного зупинення незаконних процесуальних дій суддею Романенко В.А., в якій зазначає, що в ухвалі про не відвід судді від 21.12.2022 року у справі №712/4994/22 після слів «встановив» в другому абзаці не добавлено до слова «заяв»: «усно» та закінчення дієслова «ив», слід сформулювати: «В судовому засіданні ОСОБА_1 усно заявив відвід судді Романенко В.А.».

Крім того, суддею прийняте неправильне процесуальне рішення, бо другий абзац протирічить останньому: «В судовому засіданні заявлений відвід, а не за 3 робочих дні", тому відвід повинна задовольнити сама ОСОБА_2 , а не передавати іншим суддям.

Одночасно вказує, що в ухвалі не зазначене обґрунтування недовіри позивачем: «відмови судді в допиті представника відповідача в якості свідка і у відмові у витребуванні доказів» - не вказано в ухвалі.

Вимагає негайно зупинити незаконні процесуальні дії шляхом відкликання резолютивної частини ухвали, а саме: «передати до канцелярії суду для визначення Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу в порядку, встановленому частиною першої статті 33 ЦПК України, для вирішення питання про відвід судді Романенко В. А.», а вирішити його усну заяву особисто (одноособово) бо він подав клопотання не за 3 робочі дня, а під час засідання, що вами зазначено після слів встановив».

22.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про усунення помилок в ухвалі про не витребування доказів, в якій зазначає, що в ухвалі від 21.12.2022 року про відмову у витребуванні доказів у справі №712/4994/22, повідомлені про нього, як позивача неправдиві відомості в 3 - 4 абзацах із кінця другої сторінки ухвали.

Будь-які послуги із централізованого опалення йому не надаються із 15.09.2008 року, що підтверджено актом міжвідомчої комісії Черкаської міської ради (а.с. 3, 48,51 зворотна сторінка).

Це є доказ того, що нарахування незаконні, шахрайські. Але ж відповідач їх здійснює: не він сам собі нараховує, а відповідач - комунальне підприємство «Черкаситеплокомуненерго» (далі КПТМ). А так як відповідач виконує нарахування, то він повинен надати докази шахрайських нарахувань. А суддя Романенко В.А. відмовляє у витребуванні доказів з відповідача та ще й в ухвалі вказала, цитую: «Позивачем не зазначено у клопотанні обставини, які можуть підтвердити ці докази».

Обставиною і доказом, що послуга не надається і є акт міжвідомчої комісії Черкаської міської ради (далі МВК) (а.с. 3, 48,51 зворотна сторінка). Про це вказано в клопотанні «про допит в якості свідка представника КПТМ - ОСОБА_3 », а також в клопотанні «про витребування доказів» перший абзац. То навіщо ви пишете неправду?

В третім абзаці з кінця, цитую: «Позивач не надав підтверджуючих документів про те, що він не може самостійно надати вищезазначених доказів». Це твердження судді взагалі свідчить про відсутність здорового глузду тому, що нарахування по оплаті виконує не споживач сам собі, а відповідач (КПТМ) за неіснуючу послугу, а якщо відповідач виконує нарахування незаконні, то він і повинен надати підставу цих нарахувань, наприклад, акт прийому-передачі Гкал із підписом позивача, показники лічильника, акт виконаних послуг із підписом позивача, а ви відмовляєте!

В четвертому абзаці зверху на першій сторінці ухвали після слів «встановив» вами вказано про «дослідження» матеріалів справи, але в судовому засіданні 21.12.2022 року, взагалі ще нічого не досліджувалося, тому твердження не відповідає дійсності.

Вимагає негайно виправити ваші помилки: викреслити абзац 3 і 4 із кінця другої сторінки ухвали і викреслити абзац 4 першої сторінки після слів «встановив».

Сторони в судове засідання не викликалися.

Згідно ч. 2 ст. 269 ЦПК України питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяв ОСОБА_1 про усунення помилок в ухвалах, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Питання про внесення виправлень може бути вирішено судом, що ухвалив рішення, як із власної ініціативи, так і за заявою осіб, які беруть участь у справі, і незалежно від того, чи виконано рішення, але в межах установленого законом строку, протягом якого воно може бути пред`явлено до примусового виконання.

Внесення виправлень у судове рішення (ухвалу), яке не підлягає примусовому виконанню, строком не обмежено.

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про захист прав споживачів шляхом припинення дії, яка порушує право та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2022 року цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про захист прав споживачів шляхом припинення дії, яка порушує право та зобов`язання вчинити дії передано до канцелярії суду для визначення Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для вирішення питання про відвід судді Романенко В.А.

При виготовленні ухвали суду від 21 грудня 2022 року (вирішення питання про відвід) в другому абазі описової частини ухвали були допущені описки, а саме замість «В судовому засіданні ОСОБА_1 заявив відвід судді Романенко В.А.» зазначено «В судовому засіданні ОСОБА_1 заяв відвід судді Романенко В.А.», яка має бути виправлена.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі № 521/1074/17 зазначив, що описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Інші зазначені ОСОБА_1 описки не підлягають виправленню, оскільки не є описками, а зводяться до не згоди ОСОБА_1 з ухвалами суду.

Згідно до вимог ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідні норми гарантують неупередженість у здійсненні правосуддя, попереджають можливість скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» («De. Belgium»), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

У справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь - які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

В п.105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій).

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У відповідності до норм п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, від 19.05.2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно із оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Відповідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією 2006/23 ООН від 27.07.2006 року суддя повинен заявити про самовідвід від участі в справі в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі «Фельдман проти України», заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід враховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) и Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на розгляд його позовної заяви поза будь-яким розумним сумнівом, а також враховуючи неможливість передбачити результат розгляду справи, з метою уникнення будь-яких сумнівів у сторін щодо об`єктивності, неупередженості та безсторонності судді, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2022 року цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про захист прав споживачів шляхом припинення дії, яка порушує право та зобов`язання вчинити дії, було передано до канцелярії суду для визначення Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для вирішення питання про відвід судді Романенко В.А.

Керуючись ст.ст. 269 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяви ОСОБА_1 про усунення помилок в ухвалах, задовольнити частково.

Виправити описки, допущені в ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2022 року (вирішення питання про відвід), у цивільній справі № 712/4994/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про захист прав споживачів шляхом припинення дії, яка порушує право та зобов`язання вчинити дії.

Другий абзац описової частини ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2022 року вважати наступного змісту:

«В судовому засіданні ОСОБА_1 заявив відвід судді Романенко В.А.».

В іншій частині заяви ОСОБА_1 про усунення помилок в ухвалах залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга, у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Головуючий: В.А. Романенко