Справа № 199/4086/22
УХВАЛА

17.01.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.

секретар судового засідання Мирошник Н.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Савка В.В., представника відповідача адвоката Усенко А.О., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання представника відповідача адвоката Усенко А.О. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Дніпровської міської ради, про встановлення додаткового строку спілкування з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з клопотанням представника відповідача провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Як зазначається представником відповідача, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в країні було введено воєнний стан. У подальшому, Указами Президента України №№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, 757/2022 від 07.11.2022 правовий режим воєнного стану було продовжено і діє зараз на всій території України. З метою збереження життя та здоров`я себе та малолітньої дитини, відповідачем було прийнято рішення про тимчасовий виїзд за межі країни до закінчення воєнних дій в Україні. Наразі відповідач перебуває у Королівстві Швеція, м. Стокгольм, де отримала для себе та дитини тимчасовий захист - спеціальний механізм прихистку в країнах ЄС, який було активовано щодо українців, що втікають від війни Директивою ЄС 2001/55/ЕС (строк дії продовжено до 04.03.2024 року).

14 вересня 2006 р. Верховна Рада України прийняла рішення про приєднання України до Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року, яка набула чинності для України 1 лютого 2008 року (Гаазька конвенція про батьківську відповідальність 1996 року).

8 липня 2022 року Верховна Рада прийняла в цілому законопроект про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей» №6145 від 07.10.2021.

Конвенція є правовою основою для співробітництва компетентних органів і служб у справах дітей, а також інших органів, яким надано в їх державах повноваження на прийняття рішень щодо вжиття заходів захисту дітей, з усіх питань, які стосуються прийняття рішень щодо дітей, обміну інформацією щодо прийнятих рішень, тощо. Держави-учасниці Конвенції: Албанія, Вірменія, Австралія, Австрія, Барбадос, Бельгія, Болгарія, Коста-Ріка, Хорватія, Кіпр, Чеська Республіка, Данія, Домініканська Республіка, Еквадор, Естонія, Фіджі, Фінляндія, Франція, Грузія, ФРН, Греція, Гайна, Гондурас, Угорщина, Ірландія, Італія, Латвія, Лесото, Литва, Люксембург, Мальта, Монако, Чорногорія, Мороко, Королівство Нідерланди, Нікарагуа, Норвегія, Парагвай, Польща, Португалія, Румунія, РФ, Сербія, Словаччина, Словенія, Іспанія, Швеція, Швейцарія, Туреччина, Великобританія, Уругвай.

Таким чином, Швеція, так як і Україна є державою-учасницею Конвенції, а відтак визнала та підтвердила її юрисдикцію.

Питання набуття, здійснення, припинення чи обмеження батьківської відповідальності, а також її делегування, права опіки, в тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини, охоплюються предметною сферою застосування Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року.

Відповідно до статті 5 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові № 761/33136/19 від № 761/33136/19.

У розумінні положень ст. 7 Конвенції Україна зберігає свою юрисдикцію у вказаних питаннях доти, поки дитина не набуде звичайного місця проживання в іншій державі та кожна особа, установа або інший орган, які мають права опіки, не погодяться з переміщенням або утримуванням або дитина не проживе в такій іншій державі протягом періоду, що становить принаймні один рік після того, як особа, установа або інший орган, які мають права опіки, дізналися або повинні були дізнатися про місцеперебування дитини; не триває розгляд прохання про повернення, поданого в цей період, та дитина прижилася в новому середовищі і лише у випадку неправомірного переміщення або утримування дитини.

Малолітній ОСОБА_5 не був неправомірно переміщеним за межі України та не утримується протиправно іншим із законних представників; відсутні заперечення будь-якої особи, установи або іншого органу щодо переміщення малолітнього ОСОБА_5 до Королівства Швеція та набуття ним тимчасового захисту у зв`язку з воєнними діями в Україні; не триває розгляд клопотання уповноваженого органу, законного представника про повернення дитини до країни, громадянином якої є малолітній ОСОБА_5 , ані орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, який надавав висновок щодо встановлення додаткового строку спілкування позивача з сином (без заслуховування думки матері та дитини), ані Амур-Нижньодніпровський районний суду м. Дніпропетровська не мають юрисдикції щодо вирішення вказаного спору.

Позивач та представник позивача заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, просив постановити ухвалу на розсуд суду.

Розглянув клопотання представника відповідача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 2 ст. 255 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Звертаючись до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом, позивач обґрунтовує вимоги тим, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю, та ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2021 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про встановлення побачень з дитиною затверджено мирову угоду, оскільки сторони дійшли згоди щодо вирішення справи мирним шляхом, втім, вказаного часу ОСОБА_1 виявилося недостатньо.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, розгляд справи, що виникає з сімейних правовідносин, розглядатиметься у порядку цивільного судочинства, тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 2 ст. 258, ст.ст. 259 260, ч. 2 ст. 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Усенко А.О. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Дніпровської міської ради, про встановлення додаткового строку спілкування з дитиною відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя В.В.Спаї