ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8887/23 Справа № 212/2978/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П., Остапенко О.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/2978/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року, повний текст рішення складено 28 липня 2023 року (суддя Чайкін І.Б.), ухвалене в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітні 2023 року представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 24.12.2021 року між ТОВ «Інфінанс» було укладено договір позики № . 24.11.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу 24/11-22у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників вказаними у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників від 24.11.2022 року до договору факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги відповідача в сумі 119 750, 00 гривень: 20000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 99 750, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 29 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено № /760613. 12.08.2022 року між «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12082022 у відповідності до якого право вимоги до боржників передаються до ТОВ «ФК» ЄАПБ» . Відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022 року до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 року ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 22 087, 50 грн. з яких: 9500, 00 грн. - сума заборгованості основного боргу; 12 587, 50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 06.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвертрум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04678-01/2022. 13.01.2023 року між ТОВ «ФК «Інвертрум» та ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу у відповідності до у мов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 28 200, 00 грн., з яких: 12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 200, 00 грн. сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з невиконанням відповідачем свої кредитних зобов`язань просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 170 037, 50 гривень та суму судового збору в розмірі 2 684, 00 грн..

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № в розмірі 119 750,00 грн. (за основною сумою боргу 20 000,00 грн., за відсотками 99 750,00 грн.), за кредитним договором № /760613 в розмірі 22 087,50 грн. (за основною сумою боргу 9 500,00 грн., за відсотками 12 587,50 грн.), за кредитним договором № 04678-01/2022 в розмірі 28 200,00 грн. (за основною сумою боргу 12 000,00 грн., за відсотками 16 200,00 грн.).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Договори, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів Позичальник не виконує умови кредитних договорів ні первісним кредиторам, ні новому кредитору, а отже посилання сторони відповідача в цій частині є безпідставними. При дослідженні правочинів наданих стороною позивача, судом з`ясовано, що всі вони підписані, є належними та допустимими. Щодо відсутності доказів на підтвердження переказу коштів відповідачу, то вказане спростовується копією квитанції про сплату № 127078024 від 24 грудня 2021 року (а.с. 14) та додатком до договору про надання фінансового кредиту від 06 січня 2022 року підписане відповідачем (а.с. 38). Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам закону, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не довела факт укладення договору, надання кредитних коштів та їх отримання відповідачем. До позову не надано виписку по руху коштів по рахунку відповідача, який містив би відомості про господарську операцію перерахування коштів на рахунок відповідача. Копія квитанції про сплату № 127078024 від 24 грудня 2021 року не може підтверджувати факт перерахування коштів відповідачу по трьом укладеним договорам. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціни договорів, які встановлені у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При укладені договору відповідач мав би мати індивідуальний електронний підпис з одноразовим ідентифікатором. Розрахунки, надані позивачем суду, не відповідають сумам, що стягуються із відповідача, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Відсутні докази, які б підтверджували суми відступлення права грошової вимоги, по кожному кредитному договору, а також відсутність доказів письмового повідомлення відповідача про заміну кредитора. Витяг з реєстру боржників до договорів факторингу не містить підписів як первісного кредитора так і позивача. Крім того, порушено засвідчення доказів в порядку, встановленого чинним законодавством.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній зазначає, що без проходження реєстрації та отримання одноразового іденифікатора, без здійснення входу ОСОБА_1 на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля, спірні договори не було б укладено. Кредитні договори, укладені з відповідачем недійсними не визнані та не розірвані в судовому порядку, тобто в силу ст. 204 ЦПК України діє презумпція правомірності правочину. Також, саме апелянт має доступ до свого рахунку і має можливість надати суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходжень коштів від кредитора. Судом першої інстанції було встановлено, що позивач в повній мірі довів факт набуття права грошової вимоги до відповідача, тому просить залишити апеляційну скаргу без розгляду, а рішення суду без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № /2 та надання кредиту згідно заявки анкети № 3957674 від 24.12.2021 року у відповідності до якого розмір кредиту складає 20 000 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки , річна відсоткова ставка 511% застосовується за умови належного виконання умов договору, загальна вартість кредиту 28 400 за умови належного виконання умов виконання та відсутності пролонгації. Річна процентна ставка за кредитом становить 7025, 94% при використанні Номінальної відсоткової ставки. Максимальна відсоткова ставка 3, 5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності. Максимальна річна відсоткова ставка 1277, 5% застосовується за умови неналежного виконання умов Договору або застосування програми лояльності (а.с.8-10).

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 з яким укладено договір № від 24.12.2021 року ідентифікований ТОВ «Інфінанс» Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) ( а.с. 12)

Квитанцією № 127078024 від 24.12.2021 року підтверджено нарахування 20 000 грн. на платіжну картку відповідача ( а.с. 14).

24.11.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу 24/11-22у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників вказаними у реєстрі (а.с. 28-29).

Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 року до ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» перейшла заборгованість ОСОБА_1 загальна сума заборгованості 119 750 грн. 00 коп., що складається із 20.000 грн. суми основного боргу та 99 750, 00 грн. сума заборгованості за відсотками ( а.с. 31)

Між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено договір № /760613 від 29.12.2021 року у відповідності до якого останній отримав 9500 грн. фінансового кредиту строком на 30 днів до 27.01.2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 456, 25% річних від суми кредиту 1, 25% на добу. Тип процентної ставки фіксована ( а.с. 24-25)

Між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» від 12.08.2022 року укладено договір факторингу № 12082022 (а.с. 15-16).

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 року до ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за договором № /760613 у розмірі 22 087, 50 грн., яка складається із 9500 грн. суми основного боргу, 12 587, 50 грн. сума заборгованості за відсотками ( а.с. 18).

06.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04678-01/2022, у відповідності до якого останньому надано кредит в розмірі 12 000 грн. . Строк кредиту 30 днів, тобто до 04.02.2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 456, 25% річних від суми кредиту в розрахунку 1, 25%на добу ( а.с. 36-37, 39).

13.01.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм та ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу (а.с. 40-42)

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором № 04678-01/2022, укладеним з ОСОБА_1 на загальну суму 28 200 грн., яка складається із 12 000 грн. сума основного боргу, 16 200 грн. - сума заборгованості за відсотками ( а.с. 44).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясований обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку , боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Договори, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів Позичальник не виконує умови кредитних договорів ні первісним кредиторам, ні новому кредитору, а отже посилання сторони відповідача в цій частині є безпідставними. При дослідженні правочинів наданих стороною позивача, судом з`ясовано, що всі вони підписані, є належними та допустимими. Щодо відсутності доказів на підтвердження переказу коштів відповідачу, то вказане спростовується копією квитанції про сплату № 127078024 від 24 грудня 2021 року (а.с. 14) та додатком до договору про надання фінансового кредиту від 06 січня 2022 року підписане відповідачем (а.с. 38). Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Однак, колегія суддів в повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків . Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

24 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики № /2, який підписаний електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа європейська кредитна група» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № /760613, який підписаний електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора.

06 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04678-01/2022,який підписаний електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Підписавши кредитні договори, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Кредитна установа європейська кредитна група», ТОВ «ФК «Інвеструм».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Зазначені договори є чинними та підлягають виконанню сторонами.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та позивачем ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24/11-22у.

12 серпня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа європейська кредитна група» та позивачем ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 12082022.

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм`та позивачем ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 13012023.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Щодо кредитного договору № від 24 грудня 2021 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 24 грудня 2021 року за період з 24 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року, заборгованість складає 119 750,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. за основною сумою боргу, 99 750,00 грн. за відсотками (а. с. 19).

Встановлено, що станом на дату звернення позивачем до суду з цією заявою, відповідачем ОСОБА_1 не погашалася заборгованість за кредитним договором, остання є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині щодо укладення та підписання ОСОБА_1 , за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитного договору № від 24 грудня 2021 року з ТОВ «Інфінанс», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами відступлення прав вимоги.

Вищевказаний кредитний договір укладений між відповідачем та ТОВ «Інфінанс», містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Твердження відповідача в частині того, що позивач не довів обставин отримання ним коштів відповідно до умов кредитного договору № від 24 грудня 2021 року є необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з абзацу 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88.

У пункті 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На виконання вищевказаних норм закону, та в обґрунтування заявлених позовних вимог в частині договору № від 24 грудня 2021 року, позивач надав суду документи, щодо надання кредиту позичальнику, який складений у відповідності до вимог статі 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: кредитний договорів № від 24 грудня 2021 року, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, та квитанцію про сплату № 127078024 від 24 грудня 2021 року про перерахування 24 грудня 2021 року о11:39 на карту 20 000,00 грн. (а.с. 14).

Зазначені докази, суд першої інстанції визнав належними та допустимими, та такими, що підтверджують факт виконання в частині кредитора ТОВ «Інфінанс» свого обов`язку з надання кредиту та перерахування грошових коштів. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування грошових коштів за кредитним договором № від 24 грудня 2021 року відповідачу ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що копії доказів позивача не засвідчені належним чином, де оригінали не відомо, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 4 статті 95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з частиною 5 статті 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 6 статті 95 ЦПК України).

Натомість, відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не ставилось питання про витребування оригіналу документів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч частині 1 статті 81 ЦПК України не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що заборгованість за основним боргом на підставі договору № від 24 грудня 2021 року підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Проте пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № від 24 грудня 2021 року колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено умовами договору, строк користування кредитом становить 30 днів.

Графік платежів представлений у форматі Додатку № 1 до Договору, що є невід`ємною частиною таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Всі інші умови викладені у Правилах.

Відповідно до Додатку № 1 до договору № від 24 грудня 2021 року, проценти за користування кредитом за період з 24 грудня 2021 року по 23 січня 2022 року становить 8 400,00 грн. (а.с. 13).

Колегія суддів звертає увагу, що вказаний договір не містить умов нарахування відсотків після закінчення строку користування кредитом, який становить 30 днів. Посилання позивача на Правила, в яких викладені всі інші умови договору, суд відхиляє, оскільки ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції зазначені Правила надані не були.

Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором.

Згідно матеріалів справи, відсотки за користування кредитними коштами нараховані за кредитним договором № від 24 грудня 2021 року за періоди, коли у кредитора, право вимог якого відійшло до позивача, не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

У постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19 суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Колегія суддів бере до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитному договорі та, провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, дійшла висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за кредитним договором № від 24 грудня 2021 року в сумі 8 400,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині розміру стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № від 24 грудня 2021 року, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо стягнення заборгованості з відповідача за кредитними договорами № /760613 та № 04678-01/2022 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 6 статті 81 ЦПК).

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих не спростованих презумпції факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вказане вище узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2019 по справі№342/180/17.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц).

Як вже зазначалося вище, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 14 частини 3 Розділу 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України вказує, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 у справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Однак, всупереч наведеному, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження перерахування відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 9 500,00 грн., передбачених договором № /760613, та у сумі 12 000,00 грн., передбачених договором № 04678-01/2022.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами № /760613 та № 04678-01/2022, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог в частині вищевказаних договорів слід відмовити у повному обсязі за недоведеністю.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено неповне з`ясовані обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки, суд дійшов висновку про скасування рішення суду, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог (16,70%) у розмірі 448,23 грн.

Також,колегія суддів стягує з позивача ТОВ"ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 353,66грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просив стягнути ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Так, в суді першої та апеляційної інстанцій в інтересах відповідача ОСОБА_1 діяв адвокат Лаврентюк О.В.

Повноваження ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером, договором про надання правничої б/н від 08 травня 2023 року та додатковою угодою від 08 травня 2023 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

Скаржником до апеляційного суду було також надано акт здавання-приймання робіт (послуг) від 21 серпня 2023 року відповідно до договору та додаткової угоди.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Матеріали справи містіть платіжне доручення від 07 серпня 2023 року про сплату 4 000,00 грн.

Отже, колегія суддів вважає, що зазначена скаржником сума витрат на правничу допомогу відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності, а тому з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 4 000,00 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 24 грудня 2021 року в розмірі 28 400,00 грн., яка складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу 20 000,00 грн., суму заборгованості за відсотками 8 400,00 грн.

З задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 448,23 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог у розмірі 3 353,66 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко