Справа № 361/5958/21
Провадження № 2/361/503/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, стягнення штрафних санкцій, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі 8500,00 грн., штрафні санкції у розмірі 2 387,59 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та понесені останнім судові витрати.

Свій позов обґрунтовував тим, що 21.02.2020 р. ОСОБА_2 через систему платежів АК ?ПриватБанк?, а саме через систему Приват 24, зі свого рахунку на рахунок ОСОБА_3 сплатив кошти у розмірі 8500 гривень. Вказані кошти були сплачені безпідставно.

Таким чином, відповідач повинен повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти.

Загальний розмір сплачених коштів складає 8500 грн.

Відповідач після численних телефонних розмов відмовляється повертати зазначені кошти.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій (з 21.02.2020 р. по 15.04.2021 р.), доданого до позовної заяви, відповідач повинен сплатити на користь позивача штрафні санкції у сукупному розмірі 2387,59 грн.

Позивач зазначає, що розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачеві. Моральна шкода позивача і страждань його родини оцінюється позивачем в 10000,00 гривень

05 серпня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 22 листопада 2021 року.

22 листопада 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову.

Посилалась на те, що між сторонами існують договірні відносини, зокрема щодо надання послуг, які були укладені в усній формі. А саме знайомий відповідача, допомагав продати різного роду запчастини для автомобіля (розібраний автомобіль), позивач замовив запчастини, які особисто вибрав, було домовлено між позивачем та ОСОБА_4 (знайомий відповідача) про передоплату за запчастини, тож було укладено усну домовленість, позивачу було надано карту для внесення коштів, передоплату не повертають у разі якщо позивач не забере свої запчастини. Сам позивач не мав жодної уяви хто є покупцем, оскільки не займався особисто продажею. Радіон попередив про те, що продав запчастини, зайшли кошти на рахунок відповідача. Позивач сам відбирав запчастини, приїзжав особисто. Потім декілька разів телефонував, на що йому було повідомлено, що запчастини очікують його, але позивач так і не забрав.

Вважає, щодо задоволення вимоги відшкодування моральної шкоди, доказів завданих моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру матеріали справи не містять, у зв`язку з чим відмовити у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

07 грудня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій просив позов задовольнити.

Посилався на те, що вказане відповідачем взагалі не відповідає дійсності. Позивач знайомий із відповідачем особисто та не домовлявся із ним чи його знайомими щодо купівлі-продажу будь-чого, відтак між ними не укладалися жодні цивільно-правові угоди у тому числі - й усні, та не велися перемовини щодо можливості укладення таких угод. Усе зазначене відповідачем не має реального підгрунтя. На доведення таких обставин він не надав жодного належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу, обмежившись лише своїми твердженнями, які суперечать реальним обставинам справи. Більше того, відповідач не заперечує сам факт отримання таких коштів на свій рахунок.

Так, зазначений грошовий переказ позивач здійснював через додаток мобільного інтернет-банкінгу ?Приват24? АТ ?КБ ?ПРИВАТБАНК? на рахунок іншої особи, однак помилково, через неправильність у зазначенні банківських реквізитів одержувача коштів такий переказ було здійснено на рахунок третьої особи (відповідача), що позивач виявив вже після здійснення транзакції.

Відтак, виявивши у банківській виписці, наявній у матеріалах справи, що його кошти були отримані та фактично набуті у власність іншою особою (відповідачем) без належної на те правової підстави, позивач, маючи лише ім`я особи одержувача коштів (вбачається із банківської виписки), самотужки встановив його адресу та номер телефону завдяки здійсненню пошуку у єдиних реєстрах та відкритих базах даних. Відтак, із ЄДР позивачем було встановлено, що фізична особа ОСОБА_3 є керівником та засновником (власником) ряду юридичних осіб. Із інформаційних карток зазначених юридичних осіб та із інших загальнодоступних даних позивач і встановив деяку іншу інформацію про відповідача (у тому числі - його адресу). Решта відомостей становлять персональні дані, які є інформацією з обмеженим доступом,

Представник позивача судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. До суду подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, пояснення надала аналогічні змісту поданого відзиву, просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд встановив, що 21.02.2020 р. ОСОБА_2 через систему платежів АК ?ПриватБанк?, а саме через систему Приват 24, зі свого рахунку на рахунок ОСОБА_3 сплатив кошти у розмірі 8500 гривень, що підтверджується роздруківкою ПриватБанк за період з 21.02.2020 -21.02.2020 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Київської області в строк до 01 листопада 2022 року надати до суду інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків та інформацію про дату народження фізичної особи ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, адреса: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, в строк до 01 листопада 2022 року надати до суду інформацію з приводу того чи є фізична особа ОСОБА_3 клієнтом банку; а також інформацію про зарахування грошових коштів в сумі 8500 грн. на картковий рахунок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 з карткового рахунку НОМЕР_1 , належного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійсненого 21.02.2020 року.

11 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла інформація з Головне управління Державної податкової служби у Київської області згідно якої за вказаними в ухвалі даними (прізвище, ім`я та по-батькові), не можливо однозначно ідентифікувати фізичну особу.

25 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла інформація з Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк згідно якої не може надати запитувану інформацію, оскільки за наданими відомостями не вдалося ідентифікувати вказану у запиті особу. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) міститься наступний висновок.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч.2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18).

У частині 1 ст. 202 ЦК України, встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 205 ЦК України, правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами своїх вимог про існування підстав для застосування у справі статті 1212 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Вищевикладене узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові 61-17609св18 від 17 квітня 2019 року.

Доводи позивача щодо безпідставності набуття відповідачем коштів суд відхиляє, оскільки позивачем не було належним чином доведено факту безпідставності набуття ОСОБА_3 спірних коштів, і не надано належних та допустимих доказів наявності у його діях рахункової помилки, натомість з матеріалів справи вбачається добровільне волевиявлення позивача на перерахування цих коштів, і у діях ОСОБА_3 не вбачається недобросовісності при набутті цих коштів.

Керуючись ст. ст.76- 83, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 8500 грн. 00 коп., стягнення штрафних санкцій в розмірі 2387 грн. 00 коп., моральної шкоди в розмірі 10000 грн. 00 коп. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.