П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року м. Київ

Справа № 756/19803/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/4308/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Оболонського районного суду м. Києва, постановленого під головуванням судді Шролика І.С. 30 травня 2022 року в м. Києві, повний текст рішення складений 30 травня 2022 року, у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15668,19 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17035,65 грн, послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 13151,75 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 01 травня 2018 року визначений підприємством з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Києві. На вимогу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ним було здійснено публікацію пропозиції щодо укладення договору про надання послуг з опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року. Такі договори є договорами приєднання.

Право вимоги на стягнення заборгованості що виникли до 30 квітня 2018 року позивач отримав на підставі Договору відступлення права вимоги цесії № 602-18 укладеним з ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року.

Позивач вказує, що відповідач є власником кв. АДРЕСА_1 , одержує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак їх вартість не сплачує, від укладення договору ухиляється. А отже відповідач має заборгованість перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у зв`язку з несвоєчасною оплатою комунальних послуг за централізоване опалення спожите до 01 травня 2018 року, однак позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги після 01 травня 2018 року, то під час розгляду справи судом відповідачем було здійснено погашення цієї заборгованості, а тому підстави для стягнення відсутні.

Не погодився із зазначеним рішенням суду позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Представник вказують на те, що судом першої інстанції була залишена поза увагою та обставина, що на строк дії карантину, введеного у зв`язку з поширення коронавірісної хвороби, стоки позовної давності призупинені, а тому строк позовної давності починається з березня 2017 року .

На підставі вищевикладеного, просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості, що утворилась до 01 травня 2018 року, скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

Відповідно до договору № 602-18 про відступлення права вимоги, укладеного між позивачем та ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року, позивач набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед первісним кредитором (ПАТ «Київенерго») з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У додатку № 1 до цього договору серед переліку споживачів значиться ОСОБА_1 , як споживач за адресою: АДРЕСА_1 , сума боргу визначена: за послуги централізованого опалення - 15668,19 грн (а.с.7).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 з 13 вересня 2010 року (а.с.8).

Згідно з даними Реєстру територіальної громади м. Києва, наданими Оболонською районною державною адміністрацією на запит суду, станом на 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54).

Матеріали справи містять технічну документацію щодо прийняття теплового вузла обліку за адресою: АДРЕСА_1 , складені в 2017 та 2020 роках, відомості щодо обсягів споживання за період з 18 квітня 2018 року по 19 квітня 2021 року (а.с.10-35,80-82).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, за адресою споживача: АДРЕСА_1 має місце заборгованість за послуги опалення та постачання гарячої води з травня 2018 року по серпень 2021 року. При цьому станом на травень, червень, липень, серпень та вересень 2018 року заборгованість за послуги з централізованого опалення відсутня. Дані до травня 2018 року у розрахунку не визначені. У жовтні 2018 року значиться заборгованість 118,41 грн, у листопаді 2018 року 1588,21 грн (а.с.5,6,91). В іншому розрахунку, складеному позивачем 01 лютого 2022 року, містися інформація з липня 2015 року по січень 2019 року, і станом на грудень 2015 року заборгованість складає 1055,65 грн, станом на січень 2016 року - 1652,56 грн, станом на лютий 2016 року - 2343,45 грн, станом на березень 2016 року 3232,72 грн, станом на квітень 2016 року - 2740,36 грн, станом на травень 2016 року 0 грн, станом на червень 2016 року - 0 грн, станом на липень 2016 року - 0 грн, станом на серпень 2016 року - 0 грн, станом на вересень 2016 року - 0 грн, станом на жовтень 2016 року - 1711,53 грн, станом на листопад 2016 року - 2337,45 грн, станом на грудень 2016 року - 4581,86 грн, станом січень 2017 року - 6768,19 грн, станом на лютий 2017 року - 8715,11 грн, станом на березень 2017 року - 10113,92 грн, станом на квітень 2017 року - 10113,92 грн, станом на травень 2017 року - 10113,92 грн, станом на червень 2017 року - 10113,92 грн, станом на липень 2017 року - 10113,92 грн, станом на серпень 2017 року - 10113,92 грн, станом на вересень 2017 року - 10113,92 грн, станом на жовтень 2017 року - 10552,86 грн, станом на листопад 2017 року - 10921,85 грн, станом на грудень 2017 року - 11491,26 грн, станом на січень 2018 року - 13549,95 грн, станом на лютий 2018 року - 14908,22 грн, станом на березень - 2018 року 15530,84 грн, станом на квітень 2018 року - 15668,19 грн. Остання сума заборгованості значиться у травні,червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді і грудні 2018 року (а.с.92).

У заявах поданих суду першої інстанції відповідач вказує про пропуск строку позовної давності щодо заборгованості, яка виникла до 2018 року та просить застосувати наслідки у вигляді відмови у задоволенні цих вимог, а щодо заборгованості в межах строку позовної давності вказує на здійснення ним її погашення (а.с.64-69).

До заяви відповідачем долучені копії: квитанції ПАТ «КБ «ПриватБанк» про сплату ним 22 січня 2022 року заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 10000 грн; квитанції АТ «Ощадбанк» про сплату ним 20 січня 2022 року заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 10000 грн; квитанції АТ «Ощадбанк» про сплату ним 20 січня 2022 року заборгованості за постачання гарячої води в розмірі 9005,88 грн; квитанції АТ «Ощадбанк» про сплату ним 02 лютого 2022 року заборгованості за постачання гарячої води в розмірі 4209,27 грн (а.с.74-76).

Положеннями ч.4 ч. 5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує та власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 5,6 ст.1 Закону України «Про комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п.2 ст.5 цього Закону комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

В порядку ч.1 ст. 13 цього Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем (ч.ч.4, 5 ст. 13 цього Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.7 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору:

1) за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки - для колективного договору, договору з колективним споживачем, договору з власником (користувачем) будівлі, індивідуального договору;

2) з урахуванням показань вузла (вузлів) розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії (у разі їх наявності) або дотриманням нормативної температури повітря у приміщеннях (для приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії) - для індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.

Положеннями п. 32 цих Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визн ачається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Відповідно до п. 33 цих Правил плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин використання комунальної послуги з постачання централізованого опалення та гарячої води відповідачу, тому перш за все дослідженню і оцінці підлягали такі докази, які підтверджують факт споживання відповідачем послуг, що надаються позивачем.

При цьому слід зазначити, що апеляційна скарга, яка є предметом даного розгляду подана стороною позивача і містить доводи щодо незгоди з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення спожитих до 01 травня 2018 року, оскільки судом не враховано призупинення строків позовної давності. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення спожиті після 01 травня 2018 року сторонами у справі не оскаржується, а отже виходячи з положень ч.1 ст. 367 ЦПК України, і перегляду апеляційним судом не підлягає.

Між сторонами у справі договір про надання комунальних послуг в письмовому вигляді укладений не був. Натомість, в матеріалах справи наявні дані, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За наявними даними він також значиться зареєстрованим за цією адресою. Відповідач не заперечує обставини споживання послуг з централізованого опалення та підтвердив надання комунальних послуг обставинами здійснення часткової сплати їх вартості. А позивачем доведена наявність здійсненої пропозиції на укладення такого договору.

Таким чином відповідач, як споживач, який отримав проект договору від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), а тому договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, за адресою споживача: АДРЕСА_1 за період з липня 2015 року по грудень 2018 рік має місце заборгованість за послуги опалення спожитих до 01 травня 2018 року послуг з центрального опалення на суму - 15668,19 грн. Вказані обставини не спростовані стороною відповідача в ході розгляду справи, ним лише заявлено про застосування строку позовної даності.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення за послуги отримані до 01 травня 2018 року суд першої інстанції вказав на пропуск строку позовної давності, як на самостійну підставі для відмови у задоволенні даних позовних вимог.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова № 1423 була прийнята Кабінетом Міністрів України 23 грудня 2022 року, якою продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року.

Верховний Суд у Постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, враховуючи, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року і до часу звернення до суду з позовом, строки позовної давності було продовжено. У зв`язку з цим, слід погодитись з доводами апеляційної скарги позивача про те, що строк позовної давності щодо щомісячних платежів є таким що не сплив починаючи з 13 березня 2017 року.

Згідно з розрахунком складеним за період 2015-2018 роки станом на березень 2017 року заборгованість становила 10113,92 грн, а станом на травень 2018 року - 15668,19 грн. А отже різниця у цих сумах, яка становить 5554,27 грн є сумою заборгованості за вказаний період, і є такою, що заявлена з додержанням строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум, які визначені як заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з березня 2017 року по травень 2018 року.

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що положеннями пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності які було продовжено

Разом з цим, апеляційний суд відхиляє доводи позивача про наявність переривання строків позовної давності за комунальні послуги спожиті з липня 2015 року до березня 2017 року, оскільки розмір здійснених відповідачем оплат у квітні та листопаді 2016 року не перевищує вартості отриманих у цих місяцях послуг, а отже і не свідчить про визнання заборгованості за інші місяці споживання послуг з централізованого опалення. Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог з підстав пропуску строку позовної давності відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Таким чином доводи апеляційної скарги та вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження частково. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з березня 2017 року по травень 2018 року. А в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. В частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення спожиті після 01 травня 2018 року рішення суду першої інстанції не переглядалось, так як цей період виходить за межі доводів апеляційної скарги.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та вимог позову частково, апеляційний суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи підлягають компенсації пропорційно до задоволених позовних вимог. Розмір задоволених позовних вимог становить 12%, а отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судових витрат в розмірі 681 грн, що становить 12% від понесених позивачем витрат на стадії розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції ((2270+3405):100*12=681). А отже на підставі ч.13 ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року в частині вирішення позовних вимог Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року - залишити без змін.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року в частині вирішення позовних вимог Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з березня 2017 року по травень 2018 року та судових витрат - скасувати та ухвалити в цій часині нове судове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з березня 2017 року по травень 2018 року - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованості за період з березня 2017 року по травень 2018 року в розмірі 5554 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати в розмірі 681 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук