ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1707/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.,

при секретарі ДАНЬКО В.В.,

за участю сторін:

позивача (відповідача за зустрічним позовом)

ОСОБА_1 ,

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом)

ОСОБА_2 ,

відповідача (позивача за зустрічним позовом)

ОСОБА_3 ,

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом)

ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Костишеної Вікторії Леонідівни як представника ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Житлово-будівельний кооператив «Ізумруд-3» Дарницького району м. Києва, про усунення перешкод у здійсненні права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Житлово-будівельного кооперативу «Ізумруд-3» Дарницького району м. Києва, про відшкодування витрат на утримання майна.

23.12.2022 представником ОСОБА_6 - адвокатом Костишеною В.Л. подано зустрічну позовну заяву разом з заявою про забезпечення позову, у якій остання просить шляхом накладення арешту на нерухоме майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 на праві власності. Подана заява обґрунтовується тим, що 22.08.2015 ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_8 квартиру за вищевказаною адресою. З 22.08.2018 ОСОБА_6 безперешкодно володів та користувався квартирою, однак 21.04.2021 ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6 , що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2016 власником квартири являється ОСОБА_7 . Постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2021 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2016 скасовано. У постанові Київського апеляційного суду м. Києва від 19.12.2022 зазначено, що все ж таки право власності на спірну квартиру у ОСОБА_7 було первинним та виникло раніше, ніж право власності ОСОБА_6 на спірне майно, тобто до 22.08.2015 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346 від 26.02.2014, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання. Однак, у поданій заяві зазначено, що ОСОБА_6 з 22.08.2015 реально володіє та користується своєю квартирою, а право на володіння, користування чи розпорядження даною квартирою до 2021 ОСОБА_7 жодного разу не заявлялось. Станом на сьогоднішній день, ОСОБА_6 стурбований щодо безпеки квартири, яку він придбав за договором купівлі-продажу від 22.08.2015, зареєстрованого в реєстрі за №1514, та зважаючи на те, що ОСОБА_7 може здійснити відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, виникла необхідність у забезпеченні даного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

В судовому засіданні, яке відбулося 17.01.2023, представник ОСОБА_6 - адвокат Костишена В.Л. підтримала заяву про забезпечення позову та прохала суд її задовольнити. Представник ОСОБА_7 - адвокат Дєточка Д.Ю. заперечував щодо задоволення заяви про забезпечення позову та прохав суд відмовити в її задоволенні.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При цьому, слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Водночас, у даному випадку, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за зустрічним позовом, за захистом яких він звернувся до суду у справі про відшкодування витрат на утримання майна, зокрема сплачених ним комунальних послуг у розмірі 10 331,47 грн. Викладені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Дослідивши матеріали заяви, обставини, доводи викладені у заяві, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на недоведеність заявником можливості ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому.

На підставі викладеного та керуючись стст. 149-153, 259-260, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Костишеної Вікторії Леонідівни як представника ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.