Справа № 953/7667/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м.Харків

Київський районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Губської Я.В.,

за участю секретаря- Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (, м.Харків вул. Чернишевська 55) про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та встановлення опіки,-

ВСТАНОВИВ:

23.08.2023 року до Київського районного суду м.Харкова надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнення аліментів на його утримання.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який був зареєстрований 21.04.2015 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 246. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2018 шлюб між відповідачами розірвано, фактично сімейні відносини припинились з вересня 2017 року (справа №638/16927/17). Під час шлюбу у відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син, ОСОБА_5 , про що 07.07.2016 складено відповідний актовий запис №418 та Дзержинським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 .

Спільне життя у відповідачів не склалось, ОСОБА_2 вживав алкогольні напої, у зв`язку з чим були постійні конфлікти, навіть під час вагітності, неодноразово такі конфлікти закінчувались застосуванням фізичної сили до ОСОБА_4 , свідком чого вимушено була дитина.

Після фактичного припинення сумісного проживання відповідачів, та зміни місця проживання ОСОБА_4 разом з сином до дому Позивача, остання почала влаштовувати особисте життя, при цьому малолітню дитину залишила своїм батькам, в той час як батько дитини, ОСОБА_2 , також повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання малолітньої дитини. Таким чином, виконання батьківських обов`язків відповідачі в повному обсязі переклали на Позивача та його дружину.

У березні 2018 року ОСОБА_4 виїхала до Польщі, при цьому малолітній син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишився проживати у м. Харкові на повному утриманні, забезпеченні та вихованні Позивача.

Згодом, орієнтовно у серпні 2018 року у зв`язку із наближенням других пологів ОСОБА_4 повернулась до України, зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , та народила другу дитину.

Батько ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , після розірвання подружніх відносин з ОСОБА_4 , не відвідував дитину, не цікавився станом здоров`я сина, успіхами досягненнями, потребами, не приймав жодної участі у вихованні, утриманні, тощо.

Отже, починаючи з вересня 2017 року і по теперішній час малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом зі своїм дідусем, ОСОБА_1 , позивачем у справі, та його дружиною, які в свою чергу повністю замінили хлопчикові батьків, утримують його, виховують, піклуються про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, тощо.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 позовна заява залишена без руху, а 31.08.2023 позивачем були усунуті недоліки, про що подана відповідна заява.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити та при винесенні судом рішення врахувати нотаріально посвідчені заяви відповідачів від 21.09.2023, щодо визнання позовних вимог в повному обсязі, які були залучені до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день , час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно у встановленому законом порядку згідно з вимогами ст. 128 ЦК України за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 21.09.2023, в якій останній зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не має можливості здійснювати догляд та опікування за малолітнім сином та просить розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про день , час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно у встановленому законом порядку згідно з вимогами ст. 128 ЦК України за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістила. Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_4 від 21.09.2023, в якій остання зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не має можливості здійснювати догляд та опікування за малолітнім сином та просить розглядати справу за її відсутності.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України .

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України).

Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"), тим паче, коли вони стосуються інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходить з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю якого є відповідач ОСОБА_4 , а батьком відповідач ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 неодноразово судимий: вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 за ст.ст. 15 ч. 3 - 185 ч. 1 КК України; вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умовно-достроково звільнено від покарання на невідбуту його частину. Даних на спростуівння цих відомостей до суду не надано.

Позивач у справі, ОСОБА_1 , є дідусем малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батьком ОСОБА_9 .

За інформацією, наданою КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради, де ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває під наглядом фахівців, вбачається, що вихованням хлопчика та забезпеченням йому належного догляду, в тому числі під час хвороби, займаються бабуся та дідусь, медичний огляд лікарів дитина відвідує також в супроводі бабусі та/або дідуся. Батьки малолітнього ОСОБА_8 доглядом та вихованням сина не займаються, на медичний огляд не супроводжують.

За інформацією, наданою Харківським педагогічним ліцеєм №4 Харківської міської ради Харківської області, в якій ОСОБА_5 , на теперішній час є учнем, вбачається, що хлопчик забезпечений усім необхідним для освітнього процесу, бабуся систематично підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує онлайн батьківські збори, цікавиться навчанням та вихованням онука.

За інформацією, наданою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №66 Харківської міської ради», де ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був вихованцем з 03.09.2018 по 31.08.2022, мати вихованця ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , та батько ОСОБА_2 , не цікавилися успіхом, поведінкою, не брали участі у вихованні своєї дитини. Протягом всього періоду відвідування Артемом закладу дошкільної освіти №66, батьки не брали участі у заходах дитячого садка, які проводились за участі батьків, не підтримували дитину у конкурсах та змаганнях в яких їхній син брав участь. Уся відповідальність за виховання та піклування була покладена на дідуся ОСОБА_1 .

Довідкою Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як дитину, що залишилась без батьківського піклування влаштовано у сім`ю родичів, до рідного діда, ОСОБА_1 , який на період тимчасового влаштування несе повну відповідальність за життя та здоров`я онука.

Третьою особою, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради було надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відносно їх малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зазначено, що мати малолітнього, ОСОБА_4 , вихованням та утриманням свого сина, ОСОБА_5 , тривалий час не займається. З березня 2018 року мешкає окремо від дитини, за кордоном. Не цікавиться життям, здоров`ям своєї дитини, не надає ніякої матеріальної допомоги на його утримання, не виконує батьківські обов`язки. З березня 2018 року ОСОБА_4 виїхала до Польщі. Малолітній син ОСОБА_8 залишився на постійне проживання та виховання у батьків матері, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , у м. Харкові, на повному їх утриманні. Батько ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , зловживає спиртними напоями, застосовував фізичну силу до ОСОБА_4 , свідком чого вимушено була дитина, неодноразово був засуджений за крадіжки. Після припинення сумісного проживання з матір`ю дитини, сина не відвідував, не цікавився станом його здоров`я, успіхами, досягненнями, потребами, ніколи не приймав участі у вихованні.

Під час бесіди зі спеціалістами Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заявили, що не мають можливості виховувати сина, турбуватися ним і не заперечують проти проживання малолітнього сина, ОСОБА_5 у батьків матері, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 . Батькам малолітнього ОСОБА_5 були роз`яснені наслідки позбавлення їх батьківських прав, а також умови та процедура поновлення їх в батьківських правах відповідно до законодавства України.

Таким чином, відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не докладають ніяких зусиль щоб дитина отримала необхідні умови для проживання та розвитку, не виконують своїх обов`язків по утриманню та вихованню малолітньої дитини.

ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Це трикімнатна квартира житловою площею - 63 кв. м. Квартира зі всіма зручностями: є опалення, електроосвітлення, водопостачання, каналізація. Житло облаштоване необхідною побутовою технікою, меблями та речами особистого вжитку. Дитина займає окрему кімнату, де є все необхідне для навчання, виховання та всебічного розвитку.

За даними витягу Міністерства внутрішніх справ на території України ОСОБА_1 станом на 20.06.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно з висновку про стан здоров`я від 13.07.2023 ОСОБА_1 протипоказань для призначення його опікуном не має.

ОСОБА_1 . згідно довідки про доходи працює у ХНАДУ та займає посаду слюсар-сантехнік 3 розряду.

Від третьої особи до суду надійшов висновок про доцільність встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та призначення ОСОБА_1 опікуном, оскульки останній перебуває на обліку ССД по Київському району, як потенційний опікун від 03.08.2023, має намір стати опікуном малолітнього онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та в змозі забезпечити утримання, виховання, розвиток дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.3,10 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Проаналізувавши поведінку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які своєю дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не цікавляться і не дбають про нього, в тому числі в період військового стану, суд приходить до висновку, що маючи можливість виконувати свої батьківські обов`язки, змінити ставлення до дитини, відповідачі навмисно ухиляються від виховання, утримання, піклування, спілкування з дитиною, не виявляють ніякого бажання зустрітися з сином. Позбавлення батьківських прав - це крайній захід, однак, це і спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, в даному випадку, суд виходить насамперед з інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Таким чином, наявні ознаки свідомого нехтування відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 батьківських обов`язків, що ними визнано у поданих до суду заявах є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Виходячи з інтересів дитини, неможливо примусити батьків виконувати свої обов`язки, якщо вони цього не бажають.

Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України).

Згідно ст.ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має намір та може встановити опіку над малолітнім онуком, оскільки має повну цивільну дієздатність, працює, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, відповідно до висновку про стан здоров`я може виконувати обов`язки опікуна. Дружина Позивача, ОСОБА_10 , яка проживає разом з чоловіком та онуком однією сім`єю на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліюментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Позивач звернувся до суду з даним позовом в інтересах дитини, з вимогою щодо стягнення з кожного з відповідачів на утримання дитини аліментів у розмірі по 1/4 від всіх видів доходу з кожного, до досягнення дитиною повноліття.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та / або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Отже, суд, виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а відсутність також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, прийшов до висновку про існування обов`язку у відповідачів матеріально утримувати свою дитину.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує, що відповідачі є, працездатними особами, клопотань щодо зменшення розміру аліментів відповідачами до суду не подано.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідачі визнають позовні вимоги в повному обсязі.

На думку суду, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи обов`язки батьків щодо утримання дітей, а також визнання відповідачами позовних вимог, суд погоджується із вимогами позивача та задовольняє їх у повному обсязі, визначивши розмір аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 1/4 від всіх видів доходу ОСОБА_2 , але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. та 1/4 від всіх видів доходу ОСОБА_4 , але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (, м. Харків вул. Чернишевська 55) про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та встановлення опіки - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити опіку над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , опікуном малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі по 1/4 від всіх видів доходу відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі по 1/4 від всіх видів доходу відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного тексту судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя - Я.В. Губська