ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/756/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Котвицького В.Л., за участі секретаря судового засідання Володька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник у жовтні 2023 року звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 у період з 20.07.1989 по 13.07.2000. Однак, після розірвання шлюбу заявник із чоловіком проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та побут, мали спільні права та обов`язки, які притаманні подружжю та спільний бюджет.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_2 заповіту не склав, дітей не мав, спадкоємців першої, другої та третьої черг за законом після його смерті також немає.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю продовж останніх 5-ти років, то відповідно до ч. ст. 1258, ст. 1264 ЦК України заявник є спадкоємицею четвертої черги, інших спадкоємців за заповітом чи за законом у померлого немає. У відповідності до законодавства України, заявник продовж шести місяців з моменту смерті спадкодавця подано заяву про прийняття спадщини до Восьмої київської державної нотаріальної контори. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які підтверджують родинні стосунки заявника зі спадкодавцем. Із зазначеного слідує, що для подальшого оформлення спадщини за померлим ОСОБА_3 , заявнику необхідно встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01.11.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали викладені обставини у своїй заяві та просили задовольнити заяву повністю.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про місце і час судового засідання повідомлений належним чином.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 (сусід заявника) пояснив суду, що познайомився із заявником у 1991 році, відмічали спільні свята. Вказав, що разом із заявником проживав і ОСОБА_3 , вони були постійно разом, було враження що вони десь разом і працюють. ОСОБА_3 постійно підтримував заявника та допомагав їй, вони були у гарних відносинах. Про те, що заявник із чоловіком розлучені, свідок не знав.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 (сусідка заявника) пояснила суду, що з 1991 року заявник проживала із чоловіком ОСОБА_3 , який був дуже приємною людиною, витриманий, спокійний. Проте, що вони розлучені не знала.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 пояснила суду, що перебуває із заявником у приязних відносинах, приїжджала до заявника на свята декілька разів на рік. У квартирі заявника проживав її чоловік ОСОБА_3 , вони проживали разом. Свідку було відомо про розлучення заявника із її чоловіком.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 пояснив суду, що заявника та її чоловіка знає з часу їх весілля, вони проживали разом. Із чоловіком заявника свідок був друзями, про розлучення свідку не відомо, у свідка було враження, що заявник із чоловіком проживали як одна сім`я.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 пояснив суду, що раніше працював із заявником, знає її ще з 1985 року. ОСОБА_3 , чоловік заявника, завжди приїжджав за нею на роботу, щоб відвезти додому. Коли запрошували, свідок був у гостях у заявника та її чоловіка, вони постійно проживали разом. Свідку не відомо про факт розлучення заявника із її чоловіком.

Заслухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 у період з 20.07.1989 по 13.07.2000, що підтверджується відповідними свідоцтвами про укладення шлюбу від 20.07.1989 та про розірвання шлюбу від 13.07.2000.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22.04.2023, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, навіть після розірвання шлюбу. У період спільного проживання вони проживали разом однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та побут, мали спільні права та обов`язки, які притаманні подружжю та спільний бюджет. Більшість свідків навіть і не знали, що між подружжям було розірвано шлюб.

Згідно із ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення ч.1 ст.293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Надані заявником докази є належними та допустимими, з точки зору закону, її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , наявності спільного побуту, спільних друзів, спільного відпочинку, придбання ними послуг та ведення спільного господарства.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів4показаннями свідків.

За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Як встановлено при розгляді справи, встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу дасть заявнику підстави для реалізації свого права на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 та оформлення її у відповідності до вимог Закону.

Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Заявник в письмовому порядку зверталась до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, отримала письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що б підтверджували її родинні зв`язки зі спадкодавцем.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №125/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщину до державного нотаріуса звернулась лише заявник, інших спадкоємців немає.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, оскільки факт спільного проживання вказаних осіб знайшов своє підтвердження та був доведений належними доказами, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 76-79, 81, 247, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, ст.ст. 1, 3,4, 21, 27, 36 Сімейного Кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 13.07.2000 по 21.04.2023 включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Котвицький