1Справа № 335/3996/23 2/335/1769/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Шарової А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко Василь Володимирович про визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко В.В. про визнання недійсним заповіту.

Позивач посилається на те, що є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Під час оформлення прав на спадкове майно позивач дізналася про факт одруження матері, а також дізналася про факт складання заповіту 04.10.2011 року її матір`ю на користь ОСОБА_2

18.09.2011 року її мати ОСОБА_3 у віці 77 років уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .

Таку подію у житті матері, як укладення шлюбу, позивач поставила під сумнів, тому у 2017 році звернулася до Кам`янсько-Дніпровського районного суду про визнання шлюбу недійсним.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 25.02.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Водянська сільська рада Кам`янсько-Дніпровського району про визнання шлюбу недійсним задоволено. Визнано шлюб, зареєстрований 18.09.2011 року Водянською сільською радою Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області між померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис про шлюб № 9 - недійсним.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 через стан свого здоров`я, а саме 100 % втрату зору та вікову хворобу мозку не могла на момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відтак, зважаючи на обставини викладені у позові, позивач просить визнати недійсним заповіт, який складений 04.10.2011 року ОСОБА_3 та який був посвідчений приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. та зареєстрований в реєстрі заповітів за № 3009. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.09.2022 року № 49/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області визначено Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» визначено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Територія Кам`янсько-Дніпровського району, а отже і, територія розташування Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області входить до цього Переліку.

Відповідно до копії паспорту громадянина України (додано до матеріалів позовної заяви) НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52).

17.05.2023 року отримано відповідь № 77296 з Єдиного держаного демографічного реєстру відносно ОСОБА_2 , відповідно до якої за вказаними параметрами особу не знайдено (а.с. 59).

17.05.2023 року отримано відповідь № 0000-0501-4/2783-2923 від 17.05.2023 року з Національної соціальної сервісної служби України, за відомостями якої у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб станом на 16.05.2023 року інформація про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня (а.с. 58).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко В.В. про визнання недійсним заповіту залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків (сплати судового збору) (а.с. 60).

29.05.2023 року на виконання ухвали суду позивачем надана квитанція про сплату судового збору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2023 року (а.с. 66) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено в підготовче судове засідання з повідомленням сторін. Витребувано з Третьої Запорізької державної нотаріальної контори:

- витяг (інформаційну довідку) із Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченої спадкової справи / свідоцтва про права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- витяг (інформаційну довідку) із Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту/спадкового договору після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні (а.с. 96-97).

Вказаною ухвалою витребувано з Запорізької філії судово психіатричних експертиз державної установи „Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України (стара назва Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради) висновок експертів за результатами проведення посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи у відношенні ОСОБА_3 , 1935 року народження, проведеної в рамках цивільної справи № 318/2472/19 провадження № 2/318/28/2021 на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21.10.2020 року.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

В судове засідання відповідач та третя особа не з`явилися, повідомлялися судом про день та час розгляду справи відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с. 16-21).

Крім того, судом встановлено, що 18.09.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що Водянською сільською радою Запорізької області був зроблений відповідний актовий запис № 9.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 25.02.2019 року (справа № 318/720/17 номер провадження №2/318/10/2019) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Водянська сільська рада Кам`янсько-Дніпровського району про визнання шлюбу недійсним задоволено. Визнано шлюб, зареєстрований 18.09.2011 року Водянською сільською радою Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області між померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис про шлюб № 9 недійсним (а.с. 75-78).

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Великобілозерському та Кам`янсько-Дніпровському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14.04.2019 року на підставі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 25.02.2019 року анульовано актовий запис № 9 про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складений 18.09.2011 року, виконавчим комітетом Водянської сільська рада Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області (а.с. 24).

04.10.2011 року ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. зареєстрований в реєстрі за № 3009, згідно якого все належне майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає: своєму чоловіку ОСОБА_2 та своїй доньці ОСОБА_1 в рівних частках кожному (а.с. 25-26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що в Книзі реєстрації смертей був зроблено відповідний актовий запис № 37, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Крім того, з вільного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено що ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26.08.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко Василь Володимирович про визнання заповіту недійсним (справа № 318/2472/19 номер провадження № 2/318/91/2020). Визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 81-82).

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.09.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 83- 84).

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21.10.2020 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, 10-а (а.с. 85-87).

27.07.2021 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко Василь Володимирович про визнання заповіту недійсним, були повернуті до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області, з результатами посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи у відношенні ОСОБА_3 , 1935 року народження.

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09.08.2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко Василя Володимировича про визнання заповіту недійсним, поновлено з 09.09.2021 року 9а.с. 88-89).

Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду надано Інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). З наданих довідок суд встановив, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа № 21, номер у спадковому реєстрі 52708112, з витягу вбачається в рамках спадкової справи видані свідоцтва про право на спадщину 01.10.2012 року ВХР 365179, 01.10.2012 року ВХР 365180, 03.07.2013 ВТІ 403120, 03.07.2013 ВТІ 403121 (а.с. 90-94).

Крім того, на виконання ухвали суду Запорізькою філією судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (стара назва Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради) надано висновок № 101 від 12.05.2021 року експертів за результатами проведення посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи у відношенні ОСОБА_3 , 1935 року народження, проведеної в рамках цивільної справи № 318/2472/19 провадження № 2/318/28/2021 на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21.10.2020 року (а.с. 122-130).

Відповідно до вказаних висновків експертами встановлено, що ОСОБА_3 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом в момент складання заповіту від 04.10.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 3009 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді легкого когнітивного розладу внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу (судинного (церебросклероз, глаукома), цукровий діабет). Ступінь наявних психічних розладів був таким, що істотно впливав (обмежував) на здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту.

Згідно з частиною першою статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Частиною першою статті 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Загальні підстави недійсності правочину визнечені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Зазначене вказує на те, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вважає, що на момент складання заповіту її мати тяжко хворіла та за своїм станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач на підтвердження такого стану своєї матері посилалася на висновки експертів № 101 від 12.05.2021 року за результатами проведення посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи у відношенні ОСОБА_3 , 1935 року народження, проведеної в рамках цивільної справи № 318/2472/19 провадження № 2/318/28/2021 на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21.10.2020 року. Відповідно до яких експерти не встановили абсолютної неспроможність ОСОБА_3 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 350/792/20.

На виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд роз`яснив позивачу її право заявляти в рамках даної цивільної справи клопотання про призначення посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи, яким позивач не скористалася.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Позивач не надала належних доказів, які б безспірно підтверджували її доводи про те, що дії ОСОБА_3 , спрямовані на складення заповіту від 04.10.2011 року, не відповідали її волі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Таким чином, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту від 04.10.2011 року зареєстрований в реєстрі за № 3009 недійсним, оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його позову, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 105, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко Василь Володимирович про визнання недійсним заповіту залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2023 року.

Суддя Ю.В. Геєць