25.10.2023 Єдиний унікальний номер 205/8632/23
Номер провадження: 2/205/2937/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивачі) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона,ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 (далі Відповідач) є власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у спільній частковій власності. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 1/3 частка квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-254, виданий 14.06.2017 року, Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою.

Далі позивач зазначає, що правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру були втрачені у зв`язку з військовими діями, які проходили у м. Маріуполі Донецької області, починаючи з 24.02.2022 року.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушена звернутись до суду та просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати право власності за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві сторона позивача зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Відповідач також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне визнання позову, та просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, вирішено відмовити.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою відповідача ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 є власником 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,58 кв.м., житловою 44,3 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-254, виданого 14.06.2017 року Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою.

Речове право на вказане майно 14.06.2017 року зареєстровано за позивачем у передбаченому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2022 року № 312457772.

Територія Маріупольського району Донецької області, на якій знаходиться вищевказана квартира, з 05.03.2022 року віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004.

Матеріалами справи підтверджено, що адвокатом Гайтан Катериною було зроблено адвокатський запит до Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції щодо надання інформації про здійснення нотаріальної діяльності Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, та отримано відповідь 30.08.2023 року, в якій зазначалось, що документи Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори до правонаступника або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області, доступ до спадкових справ, що перебували у провадженні Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, наразі відсутній, у зв`язку з чим отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину не можливо.

Таким чином, у позивача відсутній правовстановлюючий документ на майно та відсутня можливість отримати дублікат, оскільки нотаріальний архів Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори знаходиться у м. Донецьк.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, передбаченогост.16 ЦК України.

Серед способів захисту цивільних прав та інтересів згідно із ч.2 ст.16 ЦК України передбачено визнання права.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В даному випадку суд вважає доведеним обставину втрати позивачем документа, який засвідчує її право власності на майно, у зв`язку з наведеною вище обставиною ведення бойових дій на території м. Маріуполь, Україна.

За приписами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч.4 ст.334ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках визначених ст.28 цього Закону.

В даному випадку інформацією з означеного Державного реєстру підтверджена обставина державної реєстрації за позивачем права власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,58 кв.м., житловою 44,3 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-254, виданого 14.06.2017 року Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою.

Таким чином, суд доходить висновку що позивач у відповідності до норм законодавства України набула право власності на вказане нерухоме майно з наступним здійсненням державної реєстрації такого речового права за позивачем.

Отже, позивач є власником 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,, право власності на яке було у свій час зареєстровано належним чином згідно законодавства та ніким не оспорювалось, але на даний час склалася така ситуація, що через російську агресію проти України позивач не може реалізувати свої права як власника, оскільки не може отримати юридичний документ щодо свого приміщення, а значить не може оформити відповідні документи належним чином.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, оскільки суду доведені обставини правомірного набуття позивачем права власності на вказану квартиру, і судом встановлена обставина втрати власником правовстановлюючого документу на таке майно з одночасним підтвердженням факту неможливості отримати такий документ у позасудовому порядку, тому суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню у його повному обсязі. У зв`язку із чим суд ухвалює рішення про визнання за позивачем право власності на 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,58 кв.м., житловою 44,3 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-254, виданого 14.06.2017 року Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою.

Разом із цим, суд не знаходить правових підстав для визнання за позивачем речового права саме на 2/3 такої квартири, оскільки з наданих суду доказів у вигляді відомостей державної реєстрації, вбачається, що позивачеві належить саме 1/3 частина такого майна.

Суд із вказаного приводу зазначає, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В контексті даного спору обов`язковою умовою для визнання за позивачем права власності на 2/3 частини спірного майна була б підтверджена за допомогою надання суду доказів обставина набуття права саме на таку частку у спірному майні.

Однак в даному випадку позивач не подала жодного доказу, який би відповідав критеріям достатності, належності, допустимості та достовірності, щоб підтверджував набуття позивачем права власності саме на 2/3 частини означеної квартири. Таким чином, суд вимушений відмовити у задоволені позову в цій частині з огляду на його недоведеність.

Також суд не вбачає підстав для визнання за відповідачем права власності на частку у спірному майні, оскільки безпосередньо такий учасник із означеними позовними вимогами до суду самостійно не звертався, а позивач не має відповідної процесуальної правоздатності щодо представлення інтересів відповідача у справі. Відтак суд також вимушений відмовити у задоволені позову в цій частині.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Також, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2 684 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, та керуючись ст.12,13,76,77,81,82,89,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, - задовольнити частково.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППН: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

3.В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан