ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9019/23 Справа № 210/2811/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П.,Остапенко В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 210/2811/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2023 року, (суддя Скотар Р.Є.), ухваленого в приміщенні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 17 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що протягом 23 років 11 місяців працював на підприємстві Відповідача, з них 20 років 1 місяць - в цеху в умовах впливу шкідливих факторів з 03.06.2001 року по 01.02.2012 рік - працював прохідником з повним робочим днем в підземних умовах, дільниця №12, шахта ім. Артема, КДГМК «Криворіжсталь», ШУ з підземного видобутку руди; з 01.02.2012 року по 16.07.2021 року - працював прохідником (підземним), зайнятий повний робочий день в підземних умовах, дільниця №6 (нарізна), ШУ з підземного видобутку руди (на правах шахт) ГД, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг. При роботі використовував перфоратор ручний ПП-50, ПТ-48, скреперні лебедки. Праця ручна, не механізована.

Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозр нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №735/4.6-9 від 09.08.2021 року затвердженої Начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області О.В. Бондаренком, на робочому місці прохідника основними шкідливими факторами є важкість праці, вібрація, шум, які мають місце при виконанні основи технологічних операцій.

19.01.2023 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково - крижова L 4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово - тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно - сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (П другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Захворювання професійні, 19.01.2023 р.

У зв`язку із заподіянням з вини Відповідача шкоди здоров`ю позивача, 13.04.2023 року, пройшов первинний огляд медико-соціальною експертною комісією, де позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% (35% - по радикулопатії, 30 % - по вібр. хворобі), з 10 квітня 2023 року до 01.05.2024 року з датою переогляду 10.04.2024 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 127154 від 27.04.2023 року та 3 група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК Серія 12ААВ № 130887 від 27.04.2023 року з 10 квітня 2023 року, з датою чергового переогляду 10.04.2024 року.

В Індивідуальній програмі реабілітації інваліда №240 від 27.04.2023 року визначено мої обмеження до самообслуговування, пересування, трудової діяльності.

У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями позивача постійно турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийно-поперековому відділах хребта, що іррадіює в плечовий пояс та нижні кінцівки, більші праву, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, відчуття оніміння в них, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, головний біль запаморочення, нудоту, печію. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання своє здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, тому просить суд стягнути на його користь з відповідача 335 500,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

Просив суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 335 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто зПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 175 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що при визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, тривалість праці на підприємстві відповідача за професією 23 роки 11 місяців, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 65 % втрати працездатності та третя група інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв`язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 175 000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, збільшивши його з 175 000,00 грн. до 335 000,00 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було оцінено всі докази у сукупності і неповно з`ясовані всі обставини, що мають суттєве значення для справи, зокрема суд не оцінив в повній мірі надані позивачем докази щодо стану його здоров`я; той факт, що шкода була заподіяна відповідачем; обов`язок забезпечити безпечні умови праці покладаються лише на відповідача; умови праці у відповідача були набагато гірші ніж на інших підприємствах; порушення відповідачем низки законодавчих актів, які зобов`язують відповідача забезпечити на своєму підприємстві безпечні умови праці.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював з 03.06.2001 року по 01.02.2012 рік - працював прохідником в підземних умовах, дільниця №12, шахта ім. Артема, КДГМК «Криворіжсталь», ШУ з підземного видобутку руди; з 01.02.2012 року по 16.07.2021 року - працював прохідником (підземним), дільниця №6 (нарізна), ШУ з підземного видобутку руди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг, 16.07.2021 року звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 8-13).

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримані хронічні професійні захворювання.

По факту даних професійних захворювань було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 лютого 2023 року (а.с. 22-27).

Відповідно до пункту 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 лютого 2023 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є недосконалість технологічного устаткування, технології підземного видобутку руди, які мають місце, порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої локальної вібрації (а.с.25).

Відповідно до пункту 18 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є фактичне значення еквівалентного коригованого рівня вібрації становило від 81 до 119 дБ при нормативному значенні 76-112 дБ, що перевищує допустимий рівень вібрації на 4-7 дБ; зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну, кг/м (Вт): при регіональному навантаженні від 42,6 до 48,6 кг/м, при нормативному значенні 45 кг/м; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну складала до 38 кг, при нормативному значенні до 30 кг; статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль за участю м`язів тулуба та ніг 125400 кг/с при нормативному значенні 100 000 кг/с; статичне навантаження за зміну при утриманні ватажу, докладанні зусиль двома руками складало від 42 500 до 264 100 кг/с, при нормативному значенні 70 000 кг/с; робоча поза: незручна від 32,2 до 51,2 % робочої зміни при нормативному значенні 25 %; робоча поза: вимушена до 14,4 % робочої зміни при нормативному значенні 10%; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: від 140 до 320 разів за зміну при нормативному 51-100 разів за зміну, внаслідок порушення вимог Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року в період роботи позивача на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.25).

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 127154 від 27.04.2023 року Позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності (35% - радикул., 30% - по вібр. хв.) з 10 квітня 2023 року, дата переогляду 10.04.2024 року (а.с. 29).

гідно із виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 130887 від 27.04.2023 року Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с. 28).

Згідно Форми індивідуальної реабілітації інваліда, що видається медико-санітарними комісіями № 240 від 27.04.2023 року, відновлення обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 часткове (а.с.30).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що при визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, тривалість праці на підприємстві відповідача за професією 23 роки 11 місяців, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 65 % втрати працездатності та третя група інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв`язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 175 000 гривень

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статі 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я , може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до пункту 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 лютого 2023 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є недосконалість технологічного устаткування, технології підземного видобутку руди, які мають місце, порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої локальної вібрації (а.с.25).

Відповідно до пункту 18 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є фактичне значення еквівалентного коригованого рівня вібрації становило від 81 до 119 дБ при нормативному значенні 76-112 дБ, що перевищує допустимий рівень вібрації на 4-7 дБ; зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну, кг/м (Вт): при регіональному навантаженні від 42,6 до 48,6 кг/м, при нормативному значенні 45 кг/м; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну складала до 38 кг, при нормативному значенні до 30 кг; статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль за участю м`язів тулуба та ніг 125400 кг/с при нормативному значенні 100 000 кг/с; статичне навантаження за зміну при утриманні ватажу, докладанні зусиль двома руками складало від 42 500 до 264 100 кг/с, при нормативному значенні 70 000 кг/с; робоча поза: незручна від 32,2 до 51,2 % робочої зміни при нормативному значенні 25 %; робоча поза: вимушена до 14,4 % робочої зміни при нормативному значенні 10%; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: від 140 до 320 разів за зміну при нормативному 51-100 разів за зміну, внаслідок порушення вимог Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року в період роботи позивача на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.25).

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під час роботи позивача допустив порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Згідно пункту 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 127154 від 27.04.2023 року Позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності (35% - радикул., 30% - по вібр. хв.) з 10 квітня 2023 року, дата переогляду 10.04.2024 року (а.с. 29).

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 130887 від 27.04.2023 року Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с. 28).

Згідно Форми індивідуальної реабілітації інваліда, що видається медико-санітарними комісіями № 240 від 27.04.2023 року, відновлення обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 часткове (а.с.30).

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені статтею 16 Цивільного Кодексу України.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано тривалість праці на підприємстві відповідача за професією 23 роки 11 місяців, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 65 % втрати працездатності та третя група інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип,пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок к щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий О.О.Тимченко