Справа №345/5907/23
Провадження № 2/345/1434/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2023 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Представник позивача - адвокат Романів О.П. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, захначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (спадкодавець), ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійним місцем проживання якого було АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_1 (позивач). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

При зверненні позивачкою із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б., своїм листом від 04.10.2023 року повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що відсутній документ, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у спільній сумісній власності на дане нерухоме майно. Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 березня 2001 року, посвідчено, що в цілому житловий будинок у АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

З технічного паспорта слідує, що житловий будинок споруджено до 1991 року. Власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 є спадкодавець ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , спадкоємець за законом. Тобто кожному належить по частки житлового будинку.

Так як право власності на житловий будинок, що знаходяться в АДРЕСА_1 було зареєстровано як спільна сумісна власність та не визначена частка спадкодавця, то позивач не має можливості отримати свідоцтво на спадщину за законом. Крім позивача інших спадкоємців не має. Відповідач ОСОБА_3 (донька спадкодавця і позивача) на спадщину не претендує. Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивачка не заявила про відмову від спадщини, а звернулася із заявою про її прийняття.

Через те, що ОСОБА_1 не видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, вона не набуває прав власника належного їй майна. У зв`язку з цим, представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, частини житлового будинку господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак представник позивача - адвокат Романів О.П. подала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити, не заперечує щодо прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначено, що позов визнає повністю, оскільки на спадщину не претендує, не заперечує щодо прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідач по справі визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (спадкодавець), який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Верхня Калуського району Івано-Франківської області постійним місцем проживання якого було АДРЕСА_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 01.02.2023 а.с.11).

ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_5 (позивач), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.08.1983 (а.с.12).

Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 березня 2001 року, посвідчено, що в цілому житловий будинок у АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Калуської районної ради від 14.02.1990 р. №17 та розпорядження Калуської райдержадміністрації від 26.12.1997р.№446. Зазначений у цьому документі житловий будинок зареєстрований Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та записаний у реєстрову книгу №3 за реєстровим № 547. (а.с.16).

Таким чином, після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

При зверненні позивачкою із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б. своїм листом від 04.10.2023 року повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що відсутній документ, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у спільній сумісній власності на дане нерухоме майно (а.с.9).

З метою оформлення своїх спадкових прав позивачка замовила та провела технічну інвентаризацію. З технічного паспорта слідує, що житловий будинок споруджено до 1991 року (а.с.17-20).

Згідно довідки від 08.09.2023 № 4569 виданої ТОВ « Перша земельна агенція», будинковолодіння АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: літ.А житловий будинок загальна площа 142,7 кв.м., житлова площа 91,2 кв.м.; літ. Б комора загальна площа 17,2 кв.м.; літ. В стодола загальна площа 12,9 кв.м.; літ. Г стайня загальна площа 30,0 кв.м.; літ.Д гараж загальна площа 24,5 кв.м.; літ.Е вбиральня загальна площа 1,0 кв.м.; літ.Є майстерня загальна площа 26,0 кв.м.; №1 криниця 6мПг.; №2 ворота 5,9 кв.м.; №3 огорожа 33,6 кв.м. Вході проведення обстеження встановлено, що технічні характеристики об`єкта не змінилися. Щодо реєстрації права власності повідомлено: 20.03.2001 р. за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . Підстава реєстрації права власності свідоцтво про право власності від 20.03.2001р. б/н видане виконкомом Верхнянської сільської ради на підставі рішення виконкому Калуської районної ради від 14.02.1990 р. №17 та розпорядження Калуської райдержадміністрації від 26.12.1997р.№446. Реєстровий запис №547, книга №3. Переходів права власності на даний об`єкт не реєструвалось. Інвентаризаційна вартість об`єкта нерухомого майна становить 387504, 00 гривень (а.с.21).

Згідно довідки № 79 від 19.04.2023, виданої Виконавчим комітетом Верхнянської сільської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживав та тув зареєстрований в АДРЕСА_1 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі спадкодавцем в одному господарстві проживали і були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина. Заповіт від імені ОСОБА_4 не посвідчувався (а.с.15).

Відповідно до статті 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Існують два види спільної власності: спільна часткова та спільна сумісна. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного.

Таким чином, судом встановлено, що власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 є спадкодавець ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , його дружина. Тобто кожному належить по частки житлового будинку.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом статей 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення статті 1223 Цивільного кодексу України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого кодексом, він не заявив про відмову від неї.

Так як право власності на житловий будинок, що знаходяться в АДРЕСА_1 було зареєстровано як спільна сумісна власність та не визначена частка спадкодавця, то позивач не має можливості отримати свідоцтво на спадщину за законом.

Судом встановлено, що крім позивача інших спадкоємців не має. Відповідач ОСОБА_3 (донька спадкодавця і позивача) на спадщину не претендує.

Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивачка не заявила про відмову від спадщини, а звернулася із заявою про її прийняття.

Через те, що ОСОБА_1 не видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, вона не набуває прав власника належного їй майна.

Спадковий договір та заповіт від імені спадкодавця не укладався, тому суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на вищезазначене спадкове майно.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.8), суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 1937,52 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на спадкове майно за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, 1/2 частини житлового будинку господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1937,52 грн. (Одна тисяча дев`ятсот тридцять сім грн. 52 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий