Справа №639/6655/23
Провадження №2/639/2387/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/2940/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Сафіної Олени Талгатівни, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, відповідно до якої просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її утримання, як жінки, що проживає з дитиною з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується ним, в розмірі 5000,00 грн. з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та протягом всього часу проживання та опікування дитиною-інвалідом та стягнути витрати за надання позивачу правової допомоги у сумі 5 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.02.2023.

Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Зазначила, що один із синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом дитинства і страждає на F84.0 дитячий аутизм.

Зазначила, що за станом здоров`я дитина потребує постійних реабілітаційних заходів, щоб його стан не погіршувався. Їх не можливо здійснити без безпосередньої присутності позивача, тому у позивача відсутня можливість займатися своєю трудовою діяльністю, тобто самостійно матеріально утримувати себе.

Витрати на лікування, реабілітацію та утримання сина позивача, значні, тому державної соціальної допомоги, яку отримує позивач, не вистачає, щоб нести ці витрати, пов`язані з лікуванням сина та утримування особисто себе позивачем.

Наразі позивач не має власного доходу, отримує державну соціальну допомогу, що призначається особам, які опікуються дитиною з інвалідністю до 18 років.

Тому позивач також, потребує матеріальної допомоги від відповідача, оскільки не може повноцінно працювати у зв`язку із інвалідністю дитини, її доходу не вистачає на життя та утримання дитини, а відповідач знаходиться у працездатному віці, має постійний та стабільний дохід, який дозволяє утримувати рухоме та нерухоме майно.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 29 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Призначено судове засідання.

04 грудня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомив, що з вимогами позивача не погоджується.

Зазначив, що посилання представника позивача, що діти знаходяться на повному утриманні позивача не відповідають дійсності, оскільки видано судовий наказ, яким із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дітей.

Повідомив, що своєчасно сплачує аліменти, заборгованості не має.

Також повідомив, що його підприємницька діяльність припинена. Тобто, на сьогодні він не працевлаштований, не має постійного та стабільного доходу.

Вважає, що позивач має можливість працевлаштуватись з дистанційною роботою та утримувати себе.

Просив у позові відмовити.

Позивач в судовому засідання просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання, як жінки, що проживає з дитиною з інвалідністю в розмірі 5000,00 грн. та стягнути витрати за надання правової допомоги у сумі 5 000, 00 грн.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Так, судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2011 року, про що зроблено актовий запис № 310 та вбачається з свідоцтва про шлюб (а.с.57).

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження. Батьками зазначені: батько ОСОБА_2 та мати: ОСОБА_1 (а.с. 55,56).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 52-54).

Згідно довідок № 2023/008826313, та № 2023/008826191 від 30.10.2023, ОСОБА_3 , зареєстрований разом з матір`ю, ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 31-32).

Жовтневим районним судом м. Харкова 31 липня 2023 року винесено судовий наказ яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви 27.07.2023 до досягнення дітьми повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.74).

Згідно довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів від 22.11.2023 № 197139, ОСОБА_2 , за період з 27.07.2023 по 01.11.2023 заборгованості немає (а.с. 73).

В судовому засіданні позивач повідомила, що один із їх спільних з відповідачем синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом дитинства і страждає на F84.0 дитячий аутизм.

Так, згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має діагноз F84.0 (а.с.21-22).

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, підписаної лікуючим лікарем ОСОБА_6 від 12.10.2023, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спостерігається психіатром КНП «Міська дитяча лікарня № 5 ХМР» з 30.07.2020 .

Дитина обстежена у МДЛ № 5, має інвалідність з психічного захворювання з 12.11.2020. Наявне захворювання відповідає розділу Х, пункту 3, підпункту 3.5. переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516. ОСОБА_3 визнаний дитиною з інвалідністю з 30.07.2020 та до 18 років і потребує стороннього догляду, тривалого та постійного лікування, спостереження лікарем. (а.с. 23-27).

Згідно з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Міської дитячої лікарні» № 5 ХМР від 30.07.2020 ОСОБА_3 в силу свого захворювання не може обходитися без стороннього догляду, має недостатній рівень самообслуговування, труднощі в адаптації в соціумі та повсякденному житті.

Також, згідно вищевказаної виписки хворів на гостру респіраторну вірусну інфекцію (ГРВ), вітрянку, віспу, спостерігається у гастроентеролога. Крім того, потребує обліку у психіатра, реабілітації за індивідуальним планом, психологічної корекції, логопеда, розвитку соціальних та комунікативних навичок від 29.08.2023. (а.с. 28-30).

Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання матері дитини, яка потребує такої допомоги, проте може її надавати.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

У відповідності до ч. 1 та 2ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право:

1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом;

2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду;

3) цей з подружжя опікується нею;

4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Як повідомила позивач, витрати на лікування, реабілітацію та утримання сина, значні, тому державної соціальної допомоги, яку отримує позивач, не вистачає, щоб нести ці витрати, пов`язані з лікуванням сина та утримування особисто себе. Наразі не має власного доходу, отримує державну соціальну допомогу, що призначається особам, які опікуються дитиною з інвалідністю до 18 років, сума допомоги складає 700 грн., тому вона потребує матеріальної допомоги від відповідача, оскільки не може повноцінно працювати, у зв`язку із інвалідністю дитини, який потребує постійного стороннього догляду. Крім того, зазначила, що є внутрішньо переміщеною особою у Дніпропетровській області, однак гроші, які вона отримує як ВПО, сплачує за аренду квартири. Отримує від відповідача аліменти на утримання іх спільних синів. Зазначила, що відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний заробіток. Також, відповідач має на праві власності квартиру: за адресою: АДРЕСА_1 та легковий автомобіль.Отже вважає, що відповідач має можливість надати аліменти на її утримання, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю

Відповідач, в свою чергу, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що його підприємницька діяльність припинена з 10.10.2023, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницька діяльність (а.с. 75).

Зазначив, що працює не офіційно та має нерегулярний дохід, а отже не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача.

Як вже було встановлено судом, син позивача та відповідача, ОСОБА_3 є дитиною - інвалідом, який проживає разом з матір`ю, тобто позивачем ОСОБА_1 , та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим остання не може працювати.

Право того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень, і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому, відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина-інвалід, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника і одержувача аліментів, приймаючи до уваги той факт, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом дитинства та потребує індивідуального домашнього догляду,в силу свого захворювання не може обходитися без стороннього догляду, має недостатній рівень самообслуговування, труднощі в адаптації в соціумі та повсякденному житті, проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем у справі, а томуу позивача відсутня можливість займатися своєю трудовою діяльністю, тобто самостійно матеріально утримувати себе, відповідач є особою працездатного віку, сплачує аліменти лише на їх спільних дітей з позивачем, враховуючи його майновий стан, мінливий дохід, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружинипідлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, представник позивача просила стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 , під час розгляду справи представляла адвокат Сафіна Олена Талгатівна на підставі ордеру № б/н від 27 жовтня 2023 року та договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27 жовтня 2023 року (а.с.7, 10-17).

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, представником позивача 06 грудня 2023 року надано клопотання про долучення до матеріалів справи акту приймання-передачі виконаної роботи № 1 до договору про надання правничої допомоги від 27.10.2023 та розрахунок наданих послуг, з якого вбачається, що попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 500,00 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, судової практики 1 000, 00 грн., складання позовної заяви про стягення аліментів, подання її до суду, супровід справи в суді, у приватного виконавця 3 500, 00 грн., а всього 5 000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу. Отже враховуючи, категорію справи, що по даній справі відбулось одне судове засідання, в якому представник позивача участі не приймала, а також те, що відповідач просив зменшити витрати на оплату правничої допомоги, суд вважає, про можливість зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2 000,00 грн., та які підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 гривень. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 141, ч.4 ст. 223, 265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень (дві тисячі гривень) щомісячно, починаючи з 13 листопада 2023 року і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом.

Рішення у межах суми рахунку за місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень (дві тисячі гривень). В іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок). Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19.12.2023

Суддя В. В. Труханович