Справа №: 398/3808/22
провадження №: 2/398/845/23
"24" січня 2023 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Молонової Ю.В.,
при секретарі Борозні Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії в загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу,
В листопаді 2022 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з частки квартири по АДРЕСА_1 та земельної ділянки. Квартиру було придбано позивачкою та її чоловіком під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя, проте власником зазначений чоловік позивачки. Постановою Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 від 29.10.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, на підставі якого спадкове майно належало спадкодавцю, не відповідає вимогам закону. Договір купівлі-продажу від 23.04.1999, реєстр.№281, на підставі якого належала спадкодавцю квартира, укладений на Універсальній товарній біржі «Ален» та не посвідчений нотаріально. На момент укладення вказаної угоди нотаріального посвідчення біржового контракту не вимагалось. При цьому, незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення біржового контракту, сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, виконавши умови угоди. Після чого, зазначений біржовий контракт був зареєстрований у БТІ та на підставі біржового контракту спадкодавець зареєстрував своє право власності на квартиру. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , 23.04.1999 на Універсальній товарній біржі «Ален» за реєстровим номером 281.
Ухвалою судді від 14.11.2022 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.
Ухвалою суду від 06.12.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідачка до судового засідання не з`явилась за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленою за останнім відомим місцем реєстрації про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст.ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що правовідносини щодо купівлі-продажу спірного майна виникли у 1999 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Згідно положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Судом встановлено, що 22.01.1988 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, після укладання шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.04.1999, укладеного на Універсальній товарній біржі «Ален» за реєстровим номером 281, ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 13). Вказаний договір не був нотаріально посвідчений.
Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто покупець передав продавцю обговорену в договорі грошову суму за продаж квартири.
З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і по день смерті ОСОБА_4 здійснював право володіння даною квартирою, що підтверджується архівною довідкою КП «ОМБТІ» №1097 від 02.09.2021 (а.с. 14), довідкою КП «ОМБТІ» від 30.09.2003 №889 (а.с. 16) та технічним паспортом на квартиру (а.с. 17-19).
Постановою Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 від 29.10.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, на підставі якого спадкове майно належало спадкодавцю, не відповідає вимогам закону (а.с. 84).
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.
На теперішній час позивачка не має можливості оформити право власності на спадкове майно, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення. Відповідачка, у свою чергу, змінила місце проживання та встановити її місце перебування не представляється можливим.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні договору купівлі-продажу від 23.04.1999 було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, приходить до висновку про наявність підстав про визнання зазначеного договору дійсним.
Враховуючи те, що позивачка не наполягала на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу- задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23.04.1999 на Універсальній товарній біржі «Ален» за реєстровим номером 281.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Ю.В. Молонова