Провадження №2/523/4922/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"18" грудня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/13747/23 за позовом представника позивача Дударенко Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за Договором позики. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 11.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 90000,00 грн., що в еквіваленті складає 3300,00 дол. США згідно з офіційним курсом НБУ на день підписання даного Договору із зобов`язанням повернути таку ж суму грошових коштів до 11.08.2020 року. За прострочення виконання зобов`язання сторони узгодили, що позичальник виплачує пеню в розмірі 1,5% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Окрім того, сторонами було погоджено, що якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до визначеного договором строку, позикодавець має право пред`явити Договір до стягнення в Суворовському районному суді м. Одеси. Однак, ОСОБА_2 у визначений Договором строк не виконав взятого на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 09.08.2023 року у відповідача виникла заборгованості за порушення умов договору в розмірі 185676,38 грн., з яких 120676,38 грн. розмір основної заборгованості за договором, 65000,00 грн. нарахована пеня. Оскільки, відповідач відмовляється в добровільному порядку виконати взяті на себе зобов`язання згідно Договору позики від 11.07.2020 року, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 11.07.2020 року в розмірі 3300,00 дол. США, стягнення заборгованості в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом НБУ на день здійснення платежу, а також нараховану пеню в розмірі 65000,00 грн.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 14.08.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомленням та участю сторін.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити даний позов, провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України та ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, одним із різновидів договорів є Договір позики.

По справі встановлено, що 11.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики (надалі Договір), відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 90000,00 грн., що в еквіваленті складає 3300,00 дол. США згідно з офіційним курсом НБУ на день підписання даного Договору із зобов`язанням повернути таку ж суму грошових коштів до 11.08.2020 року у м. Одесі, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного договору.

Згідно п. 3 Договору позика за цим Договором за домовленістю сторін є безпроцентною.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В матеріалах справи наявна письмова Розписка ОСОБА_2 , в якій останній підтверджує факт отримання у позику грошових коштів у розмірі, обумовленому сторонами у Договорі позики від 11.07.2023 року та зобов`язується повернути борг у строк до 11.08.2020 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Однак, вищевказана розписка знаходиться у позивача, що підтверджує той факт, що взятого на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконав.

З огляду на вище викладене, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отриману позивачем позику у визначений строк не повернув, у зв`язку з чим станом на 09.08.2023 року у нього виникла заборгованості за порушення умов договору в розмірі 120676,38 грн., що згідно курсу долара США станом на 10.08.2023 року (день звернення до суду з позовом) відповідає 3300,00 дол. США.

Однак, щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованість за Договором позики від 11.07.2020 року в розмірі 3300,00 дол. США, стягнення заборгованості в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом НБУ на день здійснення платежу, суд вважає, що така вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої стаття 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є поверненням суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики.

Як було вище зазначено, відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 90000,00 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ на день підписання договору складає 3300,00 дол. США (п. 1 Договору позики від 11.07.2020 року)

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 90000,00 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ на день підписання договору складає 3300,00 дол. США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, зокрема за рішенням суду підлягає сплаті сума, що визначається саме у гривнях за офіційним курсом НБУ.

Даний висновок зроблено у постанові ВП ВС від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

З огляду на те, що грошове зобов`язання ОСОБА_2 триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 10.08.2023 року еквівалентна 3300,00 дол. США та становить 120676,38 грн., а тому саме вказана сума заборгованості і підлягає задоволенню у національній валюті України гривні.

Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 Договору За прострочення виконання зобов`язання за цим Договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 1,5% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві було здійснено розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період 12.08.2020 року по 23.02.2022 року та зазначено, що розмір нарахованої пені становить 105488,54 грн. Однак, на думку позивача, вказана сума нарахованої пені, у даному випадку занадто велика, а тому позивачем самостійно вирішено зменшити розміри пені до суми в розмірі 65000,00 грн.

Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взятого на себе зобов`язання за Договором від 11.08.2020 року не виконав, у зв`язку з чим станом на 09.08.2023 року у відповідача виникла заборгованості за порушення умов договору в розмірі 185676,38 грн., з яких 120676,38 грн. розмір основної заборгованості за договором, 65000,00 грн. нарахована пеня.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем спростовано не було.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Так як своїх зобов`язань за Договором позики ОСОБА_2 добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення грошових коштів отриманих у позивачу та сплати нарахованої пені за порушення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для часткового задоволення позовних вимог та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із ОСОБА_4 підлягає стягненню сума кредитної заборгованості в розмірі 37790,78 грн., а також сплачений позивачем судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 276, 280 282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 525, 530, 610, 612, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за Договором позики від 11.07.2020 року в розмірі 120676/сто двадцять тисяч шістсот сімдесят шість/ грн. 38 коп., а також нараховану пеню в розмірі 65000/шістдесят п`ять тисяч/грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1856/тисяча вісімсот п`ятдесят шість/грн. 76коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер