справа № 381/3811/22
головуючий у суді І інстанції Осаулова Н.А.
провадження № 22-ц/824/7498/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року АТ КБ «Приватбанк» (надалі по тексту - позивач, банк) звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту - відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2014 року за період з 20 жовтня 2015 року по 19 вересня 2022 року у сумі 12 350 грн 01 коп., а також інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 65 952 грн 40 коп.

Банк свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 листопада 2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 60 308 грн 26 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за договором виконав належним чином, натомість відповідач порушила умови укладеного договору.

15 жовтня 2015 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року стягнуто заборгованість станом на 14 квітня 2016 року у загальному розмірі 89 950 грн.

Банком було нараховані інфляційні втрати у розмірі 65 952 грн 40 коп. та 3% річних - 12 350 грн 01 коп. за період з 20 жовтня 2015 року по 19 вересня 2022 року на основну суму заборгованості у розмірі 59 508 грн 28 коп.

Посилаючись на приписи частини 2 статті 625 ЦПК України, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 78 302 грн 41 коп.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютою 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року у справі №381/1901/16-ц встановлено розмір заборгованості відповідача перед банком станом на 14 квітня 2016 року у загальному розмірі 89 950 грн., яка складається з: 59 508 грн 28 коп. - заборгованість за кредитом; 8 319 грн 73 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 22 121 грн 99 коп. заборгованість за пенею та комісією.

У цій справі позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат від основної суми заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2014 року станом на 14 квітня 2016 року у сумі 59 508 грн 28 коп. (як встановлено вищевказаним рішенням) за період з 20 жовтня 2015 року по 19 вересня 2022 року. Так, інфляційні втрати, за наданим банком розрахунком, складають 65 952 грн 40 коп., а 3% річних - 12 350 грн 01 коп. (а.с. 6-7).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, банк має право на стягнення з відповідача сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, у випадку невиконання або неналежного виконання рішення суду, що набрало законної сили. Строк, за який підлягають нарахуванню санкції, обчислюється з дня набранням рішення суду законної сили до повного фактичного виконання судового рішення.

Натомість, у позовній заяві представник банку лише вказав на невиконання ОСОБА_1 судового рішення від 06 червня 2016 року, але доказів цьому не надав.

Так, матеріали справи не містять відомостей, чи видавався у справі №381/1901/16-ц виконавчий лист, чи було його пред`явлено на виконання в органах виконавчої служби, стягнуті суми у виконавчому провадженні з відповідача, а також стан виконавчого провадження на сьогодні.

У Автоматизованій системі виконавчого провадження за параметрами пошуку: боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні будь-які дані по виконавчому провадженню, у якому стягувачем виступало б АТ КБ «Приватбанк».

За таких обставин, суд першої не може встановити, що відповідач не виконала або неналежним чином виконала судове рішення від 06 червня 2016 року у справі №381/1901/16-ц.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішив спір без врахування правових висновків, висловлених Верховним Судом, які мають юридичне значення по цій справі та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Рішення суду відповідачем не виконується. З ухваленням рішення суду зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що він своєчасно повернув заборгованість за кредитним договором, що встановлена судовим рішенням про стягнення боргу.

Апеляційний суд, вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, надіслав ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу з додатками на поштову адресу відповідача, що наявна в матеріалах справи. Відповідач поштову кореспонденцію суду не отримав, лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Апеляційним судом розміщено оголошення щодо розгляду цієї справи на сайті судової влади. А також здійснено виклик відповідача по мобільному телефону на номер, який знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до довідки від 26 грудня 2023 року, складеної секретарем судового засідання, «оператор повідомив, що обмежена можливість прийняти цей дзвінок».

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи предмет спору, ціну позову та те, що ця справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 28 листопада 2014 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 60 308 грн 26 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 14 квітня 2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 89 950 грн, яка складається з:

59 508 грн 28 коп. - заборгованість за кредитом;

8 319 грн 73 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

22 121 грн 99 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Вказані обставини встановлені заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року у справі №381/1901/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2014 року у розмірі 89 950 грн та судовий збір у розмірі 1 378 грн (а.с. 4-5), яке набрало законної сили 31 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29 листопада 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми заборгованості у розмірі 59 508 грн 28 коп. за кредитним договором від 28 листопада 2014 року за період з 20 жовтня 2015 року по 19 вересня 2022 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, при розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням судового рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення

Аналогічний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Із виписки за кредитним договором від 21 вересня 2022 року вбачається, що станом на початок періоду, за який позивач просить стягнути 3% річних та інфляційних втрат, а саме: 20 жовтня 2015 року, заборгованість за становить 88 342 грн 50 коп.

Разом з тим, суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог, а саме позивач вказує, що заборгованість станом на 20 жовтня 2015 року на яку слід нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, - становить 59 508 грн 28 коп.

Також, із виписки за кредитним договором від 21 вересня 2022 року вбачається, що на момент звернення до суду з цим позовом у відповідача існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 240 889 грн 74 коп. (а.с. 8,9).

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому слід зауважити, що виписка по картковому рахунку, подана позивачем, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Отже, апеляційний суд, дослідивши виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, а тому, враховуючи встановлені вище обставини справи, неправильно був відхилений судом першої інстанції як належний і достовірний доказ.

Окрім того, апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), згідно яких у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідач не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції не правильно визначив характер спірних правовідносин та помилково вважав, що позивачем заявлено позов про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням судового рішення, внаслідок чого помилково не взяв до уваги вищевказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду та відмовив у задоволенні обґрунтованих позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Отже, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат на апеляційний розгляд справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, за наслідками судового розгляду апеляційна скарга задоволена, то судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 3% річних у сумі 12 350 грн 01 коп. та інфляційні втрати у розмірі 65 952 грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2 481 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 721 грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська