ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/512/23 Справа № 202/4972/20 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Драгомерецька А.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року, яке постановлено суддею Ханієвою Ф.М. у місті Дніпрі, дата складання повного тексту рішення 08 листопада 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду, з уточненим 09 квітня 2021 року, позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, мотивуючи його тим, що з 18 червня 2010 року перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року.

Вказував, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі ними, як подружжям, було придбано автомобіль INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску. Автомобіль було зареєстровано за відповідачкою, чому він не приділяв значення, оскільки вказаний автомобіль був спільним сумісним майном подружжя.

Зазначав, що у 2017 року стосунки між ним та ОСОБА_2 погіршились, вони припинили спільне проживання. Після припинення фактичних шлюбних відносин ОСОБА_2 , не повідомляючи його про намір розпорядитися спільним сумісним майном подружжя здійснила продаж автомобіля своїй матері ОСОБА_5 за 300 000 грн., втім жодних грошових коштів за його частину не віддала. 06 жовтня 2017 року автомобіль було перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 , та як йому стало відомо грошові кошти за автомобіль отримала саме ОСОБА_2 ..

Посилаючись на те, що правочин було вчинено всупереч інтересам родини, без його згоди, за зловмисною домовленістю між ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_3 , просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати автомобіль INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, вартістю 1070 772, 70 грн (згідно з експертним висновком) спільним майном подружжя, де частка кожного з подружжя становить 1/2 (одну другу); стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 (одну другу) частку вартості автомобіля INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в розмірі 535 386,35 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано автомобіль INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначено, що частка кожного з подружжя становить 1/2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну 1/2 частку у спільному сумісному майні - автомобіль INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, у розмірі 535386,35грн Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 5 353,86 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позову, просить рішення суду скасувати в частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що автомобіль було відчужено під час перебування сторін у шлюбі та грошові кошти від його продажу були використані в інтересах сім`ї. Крім того вартість автомобіля у висновку, наданому позивачем, визначена не на час розгляду справи, а на час укладання правочину, тобто на 28 серпня 2017 року.

20 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про надуманість доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення. Вказував, що після погіршення їхніх стосунків ОСОБА_2 перереєструвала автомобіль на свою матір, втім продовжила ним користуватись та фактично автомобіль був проданий реальному покупцю тільки в жовтні 2017 року. Наголошував на тому, що ним доведено вартість спірного автомобіля відповідним експертним висновком, який не спростовано.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2010 року.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано.

Вказаним рішенням суду було встановлено, що з серпня 2017 року між сторонами припинились сімейні відносини. Рішення суду набрало законної сили станом на 03 листопада 2018 року.

За відомостями зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 22 травня 2015 року, власником автомобіля марки INFINITI QX 70, д.н.з. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, була зареєстрована ОСОБА_2 .

За відомостями з повідомлення РЦС ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 25 листопада 2020 року № 31/4-1653, власником автомобіля марки INFINITI QX 70, д.н.з. НОМЕР_4 , vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, 06 жовтня 2017 року зареєстрований ОСОБА_4 .

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1242/2017/598221 від 28 серпня 2017 року, ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) уклали договір, за умовами якого продавець передала у власність покупця транспортний засіб марки INFINITI QX 70, д.н.з. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який зареєстрований за продавцем - 22.05.2015 року; свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 ; вартість транспортного засобу становить 300 000,00 грн.

Висновком до звіту № 2115664_29082017_n6-02 від 26 серпня 2017 року, складеним на підставі договору про проведення незалежної оцінки № 2115664_29082017_n6-02 від 26 серпня 2017 року оцінювачем Пилипенком П.А. , вартість автомобіля станом на дату оцінки 26 серпня 2017 року становить 300 000,00 грн.

Відповідно до висновку № 03/04/2021 від 07 квітня 2021 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. на письмовий запит адвоката Капітанова Д.Г., діючого в інтересах ОСОБА_1 , ринкова вартість ідентичного КТЗ - автомобіля INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, станом на 28 серпня 2017 року може становити: 1070772,70 грн

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Суд врахував те, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. З врахуванням того, що у суду відсутні будь-які інші висновки експертів щодо визначення вартості спірного майна на час розгляду справи, окрім наданого суду стороною позивача висновку № 03/04/2021 від 07 квітня 2021 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. за яким, ринкова вартість ідентичного КТЗ - автомобіля INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, станом на 28 серпня 2017 року становить 1 070 772,70 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в оскаржуваній частині, у зв`язку з наступним.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України, згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Колегія суддів наголошує на тому, що спірний автомобіль, який був відчужений відповідачкою ОСОБА_2 своїй матері ОСОБА_3 без згоди позивача, набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Посилання апеляційної скарги на те, що автомобіль було відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та кошти від їх продажу були витрачені в інтересах сім`ї, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки між ними припинені з серпня 2017 року, що встановлено рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили та не може бути поставлене під сумнів, а автомобіль продано 28 серпня 2017 року.

Крім того, факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Відповідачкою жодних доказів отримання від своєї матері грошових коштів та використання коштів в інтересах сім`ї не надано.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Колегія суддів наголошує на тому, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року, у справі №127/7029/15ц, провадження №61-9018сво18, Постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року ,у справі №483/812/19, провадження №61-20774св19.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції встановив, що спірний транспортний засіб відповідачка ОСОБА_2 відчужила без згоди позивача. Останній, в обґрунтування заявлених позовних вимог, надав суду висновок № 03/04/2021 від 07 квітня 2021 року, складений судовим експертом Дроздовим Ю.В., згідно якого ринкова вартість ідентичного КТЗ - автомобіля INFINITI QX 70, vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, станом на 28 серпня 2017 року становить 1 070 772,70 грн. Зазначений висновок відповідачкою не спростований. При цьому клопотання щодо призначення автотоварознавчої експертизи ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції заявлено не було, що у засіданні колегії суддів підтвердила представник відповідачки.

Колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.

Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідачка здійснила його продаж іншій особі (своїй матері) в період фактичного припинення шлюбних відносин без згоди позивача, як другого з подружжя, у зв`язку із чим на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу у сумі, вказаній в позовній заяві.

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 8030,79 грн., зважаючи на те, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду про відкриття провадження по справі від 09 вересня 2022 року їй було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по справі.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 8030, 79 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 січня 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р. Куценко