ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/439/23 Справа № 932/6476/21 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк"

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2022 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року АТ КБ Приватбанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 14 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 16 жовтня 2012 року.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 14 липня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 44 872, 48 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 966,44 грн. (в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 32 966,44 грн.), заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 11 906,04 грн.

Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 32 966,44 грн., яка є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк" відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, у зв`язку із відсутністю регламентації складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ Приватбанк" звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення простроченої суми тіла кредиту, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позову та звільнив відповідача від покладених на нього зобов`язань за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2012 року між сторонами у справі було укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, кредитний ліміт змінювався: 17 січня 2014 року встановлено кредитний ліміт 11 000,00 грн., 05 вересня 2018 року ліміт зменшено до 0, 00 грн. (а.с.51).

Згідно із довідкою про перевипуск кредитних карт, термін дії перевипущеної картки 11 квітня 2018 року становить 01/22 (а.с.52).

Відповідно до приведеного банком розрахунку заборгованості станом на 14 липня 2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 44 872, 48 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 966,44 грн., та заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 11 906,04 грн.

Враховуючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець просив стягнути з відповідача частину заборгованості, розмір якої становить 32 966,44 грн., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати у анкеті-заяві від 16 жовтня 2012 року.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, умови кредитування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Разом з тим, як вбачається із заяви-анкети № б/н від 16 жовтня 2022 року, остання містить анкетні відомості про відповідача, а також позначку навпроти типу картки: Платіжна картка Кредитка Універсальна (а.с. 53).

Крім того, як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості, заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 32 966,44 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Так, матеріалами справи встановлено, що кредитна картка відповідача була відкрита 16 жовтня 2012 року та перевипускалася, останній раз у 2018 році, термін дії останньої до січня 2022 року. ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт, який станом на 2014 рік максимально досягав 11 000 грн.

Крім того, згідно виписки за договором № б/н про рух коштів ОСОБА_1 , останній активно користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі, купував товари, перераховував кошти на інші рахунки тощо та частково здійснював повернення коштів банку), внаслідок чого і виникла заборгованість за тілом кредиту, яку він отримав і не повернув банку.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд виходив з недоведеності позивачем факту наявності саме тіла кредиту, а стягнення простроченого тіла кредиту не передбачено умовами договору.

Разом з тим, як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості її облік банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості по тілу кредиту та простроченої заборгованості по тілу кредиту, які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту.

Заборгованість відповідача у розмірі 32 966,44 грн. (прострочене тіло кредиту) і 0 грн. (поточне тіло кредиту) є складовими загальної заборгованості по тілу кредиту, який ОСОБА_1 отримав і не повернув банку. Суд першої інстанції помилково вважав, що заборгованість за простроченим тілом кредиту не підлягає стягненню з відповідача і безпідставно відмовив у стягненні цієї суми на користь позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка складає 32 966,44 грн.

З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги розрахунок банку суми заборгованості відповідача, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 32 966,44 грн.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 32 966,44 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, слід змінити розподіл судових витрат та стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі (2270 грн. + 3405 грн.) = 5 675 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 жовтня 2012 року, що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 32 966,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова