Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2023 Справа №607/11543/23

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача, адвокатки Коцюби Н. Я.,

представника відповідача Кучмій М. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення грошової винагороди, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» (далі АТ «ТРЗ «Оріон», відповідач) про стягнення грошової винагороди, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 01 квітня 1982 року 29 липня 2019 року ОСОБА_1 працював на Тернопільському радіозаводі «Оріон», що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Згідно наказу № 129 від 29 липня 2019 року позивач був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату на підставі п. 1 ст. 40 К3пП України. Проте, при звільненні ОСОБА_1 , відповідачем не було проведено належний розрахунок та не було виплачено позивачу всі належні виплати, які передбаченні чинним законодавством України, а саме не було виплачено винагороду за вислугу років за 2018 рік.

На підприємстві «Тернопільський радіозавод «Оріон» згідно з Законом України «Про колективні договори і угоди» було укладено на 20162020 роки колективний договір між правлінням ПАТ «ТРЗ «Оріон» і профспілковим комітетом ПАТ «ТРЗ «Оріон». У даному договорі було вказано проводити щорічну виплату винагороди за вислугу років працівникам підприємства згідно з «Положенням про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ «ТРЗ» «Оріон».

Відповідно до Положення про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ ТРЗ «ОРІОН» від 01 квітня 2015 року, одноразова винагорода працівникам ПАТ «ТРЗ «Оріон» за вислугу років виплачується всім працівникам підприємства з розрахунку від тарифної ставки, посадового окладу за фактично відпрацьований час, зокрема, за стаж роботи більше 15 років з коефіцієнтом 1,5 (п. 2.1, 2.2., 2.3 положення). Виплата винагороди за минулий рік проводиться в І кварталі поточного року (п. 1.2 положення).

Проте наказом голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» від 21 квітня 2019 року, головою правління одноособово прийнято рішення про скасування нарахування винагороди за вислугу років за 2017 та 2018 роки на підставі акту перевірки від 24 квітня 2019 року.

І як вбачається з розрахункового листа позивача ОСОБА_2 за квітень 2019 року, в квітні 2019 року проведено відрахування від заробітної плати суми за вислугу років за 2018 рік в сумі 3 649,00 грн.

21 червня 2019 року працівниками Тернопільського радіозаводу «Оріон» було направлено Управлінню держпраці у Тернопільській області колективне звернення щодо порушення підприємством законодавства про працю. За результатами перевірки Управлінням держпраці у Тернопільській області було встановлено, що наказ про скасування винагороди підписані одноособово головою правління без погодження профспілкового комітету, суперечить ст. 247 КЗпП України та відрахування проведені підприємством із заробітної плати працівників є порушенням статей 128 і 136 КЗпП України.

Керівництво АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» жодним чином не відреагувало на зауваження Управління держпраці у Тернопільській області щодо порушення ним законодавства про працю та не повернуло працівникам кошти, які були відраховані з заробітної плати без будьяких на це правових підстав.

Кошти в сумі 3 649,00 грн за вислугу років за 2018 рік не були повернуті відповідачем позивачу та не були виплачені йому і при звільненні 29 липня 2019 року.

28 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача АТ «ТРЗ «Оріон» із заявою про виплату належних йому коштів в сумі 3 649,00 грн за вислугу років за 2018 рік. Проте листом від 13 січня 2023 року отримав відмову від відповідача щодо виплати належних йому коштів за вислугу років із посиланням на те, що підприємством жодним чином не порушено Закон України «Про оплату праці» і всі належні виплати позивачу підприємством здійснені.

Невиплата відповідачем позивачу коштів в сумі 3 649,00 грн за вислугу років за 2018 рік при звільненні є грубим порушенням зі сторони відповідача конституційних прав позивача, за захистом яких він змушений вернутися до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» винагорода за вислугу років входить у структуру заробітної плати.

Згідно статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Нормами трудового законодавство гарантовано захист прав працівників на належну оплату праці.

Так, згідно з ч. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про оплату праці», власник підприємства або уповноважений ним орган чи фізична особа роботодавець не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Тобто, зменшення зарплати не може бути обумовлене простим небажанням чи неможливістю виплачувати відповідну зарплату, передбачену трудовим договором, а має ґрунтуватися на нормах закону.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам

У день звільнення 29 липня 2019 року відповідач не здійснив виплату позивачу усієї належної йому заробітної плати, а саме не виплатив кошти в сумі 3 649,00 грн за вислугу років за 2018 рік.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до цього середньоденна заробітна плата позивача складає 338,97 грн (3 547,00 грн за червень місяць 2019 року + 9 673,21 грн за липень 2019 року ділимо на 39 робочі дні).

За період затримки розрахунку за шість місяців з 29 липня 2019 року по 30 січня 2020 року кількість робочих днів складає 128 днів. Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку становить 43 388,16 грн (128 днів помножено на 338,97 грн).

Відповідно, винагорода за вислугу років, яка передбачена колективним договором, є заробітною платою працівника і роботодавець має сплатити вказані кошти працівникові, що є гарантією прав працівника.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 даного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Сума компенсації втрати частини доходу, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача у зв`язку з порушенням строків виплати складає 1 942,62 грн, виходячи з розрахунку:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% [Сума боргу]

Де:

[Сума боргу] сума простроченого боргу.

[Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Період розрахунку: 01 серпня 2019 року 27 червня 2023 року; сукупний індекс інфляції за серпень 2019 року травень 2023 року: 153,237 %, сума боргу 3 649,00 грн; сума боргу з урахуванням інфляції 5 591,62; інфляційні нарахування 1 942,62 грн.

В результаті протиправних дій відповідача щодо позивача, які полягали спочатку у стягненні із заробітної плати, а потім у невиплаті винагороди за вислугу років за 2018 рік, позивач ОСОБА_1 , який пропрацював на даному підприємстві 37 років та є ветераном праціАТ «ТРЗ «Оріон», зазнав душевних страждань, так як не виплата винагороди за вислугу років, а особливо в період ковіду та в період війни, суттєвим чином вплинула на його життя, що призвело до стресу. Він ніколи не очікував, що за 37 років відданої праці, керівництво заводу не доплатить йому 3 649,00 грн і він буде змушений на пенсії звертатися до підприємства та до суду з заявами про виплату належних йому коштів.

Позивачу неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, які він оцінює в сумі 5 000,00 грн.

З огляду на вказане, позивач просив стягнути з АТ «ТРЗ «Оріон» 53 979,78 грн, з яких:

3 649,00 грн заборгованість по невиплаченій заробітній платі, а саме винагорода за вислугу років за 2018 рік;

43 388,16 грн середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні;

1 942, 62 грн компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати;

5 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди;

та судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/11543/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

25 липня 2023 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав. Пояснив, що обставини, викладені у позовній заяві не відповідають дійсності. Винагорода за вислугу років за 2018 рік позивачу не скасовувалась наказом голови правління АТ «ТРЗ «Оріон» від 21 квітня 2019 року, оскільки така позивачу нарахована не була.

Відповідно до п. 2.1. Положення «Про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», що є Додатком № 22 до Колективного договору підприємства одноразова винагорода за вислугу років виплачується всім працівникам підприємства від тарифної ставки, посадового окладу за фактично відпрацьований час з врахуванням коефіцієнтів, наведених у таблицях № l та 2.

Розрахунок винагороди проводиться виходячи із наступних положень колективного договору:

п. 4.18 Колективного договору проводити оплату праці в залежності від кінцевого результату роботи підприємства і особистого внеску працівника згідно із чинним законодавством та «Положенням про оплату праці»;

п. 2.2 «Положення про оплату праці» фонд оплаті праці по підприємству залежить віл обсягів товарної продукції і встановлюється згідно розрахунку (Дод. № 1) ;

п. 2.5. «Положення про виплату винагороди за вислугу років» отримана сума коректується на % зайнятості працівників згідно додатку № 3;

Згідно додатку № 3 до «Положення про виплату винагороди за вислугу років», якщо зайнятість працівника становить менше 30 %, то застосовується коефіцієнт 0.

Отже, винагорода за вислугу років за 2018 рік позивачу не нараховувалась та не могла бути нарахована.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Жодної затримки розрахунку не відбулося, оскільки відповідач не визнає заявленої суми щодо заборгованості по заробітній платі. Дана сума не нарахована та невідображена у жодних документах.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 К3П1 України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в пій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

На момент звільнення та по сьогоднішній день, згідно даних бухгалтерського обліку, заборгованість підприємства перед позивачем відсутня. І обов`язок по виплаті ОСОБА_1 заборгованості може виникнути лише після можливого рішення суду, оскільки між сторонами існує спір.

Щодо компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (посадовими окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Винагорода за вислугу років, яка передбачена Додатком № 22 до Колективного договору ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» нараховується та оплачується одноразово, а відтак індексації не підлягає, оскільки має разовий характер.

Щодо компенсації моральної шкоди вважаємо за необхідне зазначити що дані вимоги є цілком безпідставними. Також з позову не випливає яких моральних страждань зазнав позивач і чим це обґрунтовується. Твердження про те, що було порушено право на оплату праці, не відповідає дійсності, оскільки заробітну плату позивач отримав у повному обсязі, з ним було проведено повний розрахунок.

03 серпня 2023 року судом зареєстровано відповідь на відзив, у якій представник позивача, адвокатка Коцюба Н. Я. вказала, що у відзиві відповідач заперечує вимогу позивача щодо стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та інших пов`язаних виплат, з посиланням на те, що позивачу винагорода за вислугу років не нараховувалася. Але таке твердження не відповідає дійсності, та спростовується документами долученими до позовної заяви позивачем, та до відзиву відповідачем, а саме розрахунковими листами підприємства по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 .

Згідно розрахункових листів ОСОБА_1 за 2018 рік, долучених відповідачем до відзиву, за жовтень місяць 2018 року позивачу нараховано оклад в сумі 1 614,77 грн, за вислугу років 3 649, 00 грн та компенсацію на несвоєчасне виплачене 13,60 грн. Всього нараховано та належить до виплати за жовтень місяць 6 165, 20 грн. В цю суму входить і нарахована та належна до виплати винагорода за вислугу років за 2018 рік в сумі 3 649,00 грн.

А згідно розрахункового листа за квітень місяць 2019 року, виданого підприємством ОСОБА_1 чітко вбачається в колонці, де вказується вид нарахування зазначено за вислугу років за 2018 рік. Сума нарахування 3 491,00 грн зазначається із від`ємним знаком, тобто сторнується і стягується з працівника.

Також у відповіді АТ «ТРЗ «Оріон» на звернення ОСОБА_1 щодо виплати належних йому грошових коштів за вислугу років за 2018 рік, які є складовою частиною заробітної плати, відповідач підтверджує, що винагороду за вислугу років за 20172018 року було нараховано, але безпідставно. І наказом № 15 від 24 квітня 2019 року скасовано нарахування такої винагороди та проведено її сторнування.

Крім того, що нарахування винагороди за 20172018 року здійснювалося, а потім було визнано безпідставним та наказом голови правління одноосібно скасовано, підтверджується і листом Управління Держпраці у Тернопільській області від 05 липня 2019 року.

Відповідно твердження відповідача, що позивачу не нараховувалася винагорода за вислугу років за 2018 рік не відповідає дійсності та спростовується документами, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно, винагорода за вислугу років, яка передбачена колективним договором, є заробітною платою працівника і роботодавець має сплатити вказані кошти, що є гарантією прав працівника.

Згідно статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно, не виплачена сума винагороди позивачу за 2018 рік є заборгованістю підприємства перед позивачем.

Кошти в сумі 3 649,00 грн за вислугу років за 2018 рік не були повернуті відповідачем позивачу та не були виплачені йому і при звільненні 29 липня 2019 року.

Щодо посилання відповідача, що винагорода за вислугу років має одноразовий характер, таке твердження є невірним, оскільки винагорода за вислугу років виплачується не одноразово, а за кожен рік. І крім цього винагорода за вислугу років входить в структуру заробітної плати. Відповідно суму компенсації втрати частини доходу відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача у зв`язку з порушенням строків виплати.

Представник позивача, адвокатка Коцюба Н. Я. у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у ньому та відповіді на відзив.

Представник АТ «ТРЗ «Оріон» у судовому засіданні підтримав відзив на позов і просив з мотивів, викладених у ньому, відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши надані матеріали, встановив наступні обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 01 квітня 1982 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Тернопільський радіозавод «Оріон», яке згодом перейменоване на Відкрите акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон», а з 14 травня 2018 року перейменоване на Акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон». Такі обставини підтверджується відповідними записами, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також зі змісту вказаної вище трудової книжки вбачається, що наказом № 129 від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» № 15 від 24 квітня 2019 року, скасовано нарахування винагороди за вислугу років за 2017 та 2018 роки.

05 липня 2019 року Управлінням держпраці у Тернопільській області Калині Р. М. (для оголошення авторам колективного звернення) надано лист № 2317/01054.3/19. Повідомлено, що в порушення вимог статті 115 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата у товаристві упродовж 2017 2018 років та січнячервня 2019 року виплачувалась не регулярно, по мірі надходження коштів. Як наслідок, станом на 01 липня 2019 року АТ «ТРЗ «Оріон» заборгувало 460 працівникам 7 378 488 грн. 09 коп. заробітної плати. Для отримання належних сум заробітної плати рекомендовано письмово звернутися в бухгалтерію АТ «ТРЗ «Оріон», а у разі її невиплати, на підставі статті 232 КЗпП України, роз`яснено право звернутись до суду з позовною заявою про стягнення належних сум заробітної плати. Також встановлено, що у квітні 2019 року комісія під головуванням директора з економічної безпеки ОСОБА_3 та членів комісії: директора фінансового головного бухгалтера ОСОБА_4 , першого заступника голови правління Сухорончак І. С., начальника відділу 330, члена наглядової ради ОСОБА_5 та голови профспілкового комітету АТ «ТРЗ «Оріон» ОСОБА_6 , за результатами проведених перевірок щодо нарахування винагороди за вислугу років та нарахування надбавок до посадових окладів, було складено акти (від 24 квітня 2019 року № 1 та № 2). Згідно даних актів нарахування винагороди за вислугу років та надбавок до посадових окладів у 2017 2018 роках було визнано безпідставними та проведено утримання із заробітної плати працівників, зокрема: ОСОБА_7 16 142,00 грн., ОСОБА_8 167 46, 40; ОСОБА_9 8 660, 53, ОСОБА_10 5 356,80, ОСОБА_11 12 330,00, ОСОБА_12 14 324,40, ОСОБА_13 12 714,00; ОСОБА_14 12 714,00, ОСОБА_15 5 193,60, ОСОБА_16 11 415,60, ОСОБА_17 10 780,00, ОСОБА_18 7 135,40, ОСОБА_19 6 054,40, ОСОБА_20 8 521,00, ОСОБА_21 8 072,00, ОСОБА_22 15 036,00, ОСОБА_23 11 415,60, ОСОБА_24 10 710,00, ОСОБА_25 15 949,15, ОСОБА_26 3 649,00, ОСОБА_27 9 686,40, ОСОБА_28 17 604,00 гривень. Накази від 24 квітня 2019 року № 15 «Про скасування нарахованої винагороди за вислугу років» та № 16 «Про скасування встановлених надбавок до посадових окладів» підписані одноосібно головою правління ОСОБА_29 без погодження профспілкового комітету АТ «ТРЗ «Оріон» та суперечить вимогам статті 247 Кодексу законів про працю України. Окрім цього, відрахування із заробітної плати працівників проведено із порушенням вимог статей 128 і 136 КЗпП України. 3 огляду на вищезазначене, рекомендовано на підставі статті 232 КЗпП України звернутися до суду з позовною заявою про порушення трудових прав.

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до голови правління АТ «ТРЗ «ОРІОН» Козіброди Я. І. із заявою, у якій просив виплатити грошову винагороду за 2018 рік.

13 січня 2023 року за № 14/444 йому надано відповідь: виплата винагороди за вислугу років за 20172018 роки не підлягає до виплати, оскільки така не нарахована. За підсумками проведеної комісійної перевірки щодо підставності нарахування окладів, доплат (надбавок), комісією складено Акт № 1 від 24 квітня 2019 року. Зокрема, встановлено, що працівникам АТ «ТРЗ «Оріон» безпідставно нараховано винагороду за вислугу років за 2017 та 2018 рр. Нарахування винагороди за вислугу років за 2017 та 2018 року було здійснено без жодних наказів, розпоряджень, відомостей, розрахунків чи інших первинних документів.

13 липня 2016 року в управлінні економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради зареєстровано колективний договір ПАТ «Тернопільський радіозавод «ОРІОН».

Додатком № 7 до вказаного договору є Положення про оплату праці працівників ПАТ «ТРЗ «ОРІОН».

Наказом № 57 від 30 грудня 2016 року «Про режим роботи підприємства» продовжено роботу ПАТ «ТРЗ «Оріон» в режимі неповного робочого часу працівників зі збереженням трудових функцій працівників й оплатою пропорційно відпрацьованому часу виходячи з установлених штатним розписом окладів (тарифних ставок). В Додатку № 1 до вказаного наказу під № 13 (таб. № 275) міститься підпис ОСОБА_1 , який зазначений в переліку працівників, яким встановлено неповний робочий час підрозділ № 210 (служба організації виробництва).

Як вбачається з розрахункового листа за квітень 2019 року, позивачу нараховано надбавку за вислугу років у розмірі 3 649 грн.

Також згідно розрахункових листів ОСОБА_1 за 2018 рік:

у січні 2018 року за 21 відпрацьований день отримав 1 326 грн авансу та 4 444,61 грн заробітної плати;

у березні 2018 року за 21 відпрацьований день отримав 2 894 грн авансу та 1 550,61 грн заробітної плати;

у липні 2018 року за 22 відпрацьованих дні отримав 500 грн авансу та 1 050,61 грн заробітної плати;

у серпні 2018 року за 22 відпрацьованих дні отримав 500 грн авансу та 550,61 грн заробітної плати;

у вересні 2018 року за отримав 500 грн авансу та 1 123,69 грн заробітної плати;

у жовтні 2018 року за отримав 500 грн авансу та 6 165,2 грн заробітної плати, в тому числі 3 649 грн за вислугу років;

у листопаді 2018 року за отримав 7 790,9 грн заробітної плати;

у грудні 2018 року за отримав 2 000 грн авансу та 5 790,92 грн заробітної плати, в тому числі 3 649 грн за вислугу років.

АТ «ТРЗ «Оріон» проведено розрахунок винагороди за вислугу років за 2018 року ОСОБА_30 , відповідно до Положення про винагороду за вислугу років. Розраховано посадовий оклад, з якого буде нараховуватися вислуга. Згідно п. 2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років, якщо працівник прийнятий на неповний робочий день (неповний робочий тиждень) винагорода за вислугу років нараховується на тарифну ставку (посадовий оклад), встановлену з врахуванням робочого часу. В таблиці №1 проведено перерахунок місячного посадового окладу з врахування робочого часу за 2018 року.

Так, у січні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 21, робочі дні згідно неповного робочого дня 21, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у лютому 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 20, робочі дні згідно неповного робочого дня 20, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у березні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 21, робочі дні згідно неповного робочого дня 21, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у квітні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 20, робочі дні згідно неповного робочого дня 20, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у травні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 20, робочі дні згідно неповного робочого дня 20, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у червні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 20, робочі дні згідно неповного робочого дня 20, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у липні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 22, робочі дні згідно неповного робочого дня 22, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у серпні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 22, робочі дні згідно неповного робочого дня 22, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0;

у вересні 2018 року посадовий оклад становив 4 865 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 20, робочі дні згідно неповного робочого дня 8, коефіцієнт 0,60 %, оклад з врахуванням робочого часу 2 919,00;

у жовтні 2018 року посадовий оклад становив 5 075 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 22, робочі дні згідно неповного робочого дня 15, коефіцієнт 0,32 %, оклад з врахуванням робочого часу 1 614,77;

у листопаді 2018 року посадовий оклад становив 5 075 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 22, робочі дні згідно неповного робочого дня 14, коефіцієнт 0,36 %, оклад з врахуванням робочого часу 1 845,45;

у грудні 2018 року посадовий оклад становив 5 075 грн, робочі дні згідно виробничого календаря 20, робочі дні згідно неповного робочого дня 20, коефіцієнт 0 %, оклад з врахуванням робочого часу 0.

Сума окладів за неповний робочий час за 2018 рік 6 379,23 грн, середній оклад в 2018 році при неповному робочому часі 531,60 грн.

В таблиці № 2 розраховано зайнятість в 2018 році:

у січні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 21, фактично відпрацьовано 0;

у лютому 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 20, фактично відпрацьовано 0;

у березні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 21, фактично відпрацьовано 0;

у квітні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 20, фактично відпрацьовано 0;

у травні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 20, фактично відпрацьовано 0;

у червні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 20, фактично відпрацьовано 0;

у липні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 22, фактично відпрацьовано 0;

у серпні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 22, фактично відпрацьовано 0;

у вересні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 20, фактично відпрацьовано 12;

у жовтні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 22, фактично відпрацьовано 7;

у листопаді 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 22, фактично відпрацьовано 8;

у грудні 2018 року робочі дні згідно виробничого календаря 20.

Зайнятість 10,8 %.

Також здійснено розрахунок розміру винагороди у 2018 року:

оклад/тариф згідно п. 2.7. Положення про виплату винагороди за вислугу років 531,6 грн;

коефіцієнт за стаж більше 15 років 1,5;

коефіцієнт за зайнятість менше 30% 0;

коефіцієнт (колективний договір п. 2.2. Положення про оплату праці) 0,328.

Розмір винагороди за вислугу років = оклад * коефіцієнти = 0.

Вказана кількість відпрацьованих робочих днів узгоджується із табелями обліку використаного робочого часу та розрахунку зарплати в підрозділі № 210, де працював позивач у 2018 році, за період з січня до грудня включно.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь грошову винагороду за вислугу років, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та компенсацію за моральну шкоду.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати складають: основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно п. 2.3 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої Наказом Держкомстату України № 5 від 13 січня 2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

До них належать винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер. Зокрема, винагороди за підсумками роботи за рік, щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи).

Із викладеного випливає, що щорічні винагороди за вислугу років є заохочувальною виплатою.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

В свою чергу договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди».

У колективному договорі можуть встановлюватись форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат.

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціальноекономічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про колективні договори і угоди, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно з ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Згідно п. 4.1.17 Колективного договору ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на 20162020 роки правління зобов`язується проводити щорічну виплату винагороди за вислугу років працівникам підприємства згідно з Положенням «Про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», що є Додатком № 25 до Колективного договору підприємства (далі Положення).

Вказане Положення направлене на стимулювання та підвищення матеріальної зацікавленості працівників, зменшення плинності кадрів та збереження кваліфікованих спеціалістів на підприємстві.

Згідно п. п. 1.1, 1.2 Положення правовою базою для стимулювання працівників є КЗпП України, Закон України «Про оплату праці» та інші нормативні документи. Виплата винагороди за минулий рік проводиться в 1му кварталі поточного року.

Згідно п. 2.1 Положення одноразова винагорода за вислугу років виплачується всім працівникам підприємства від тарифної ставки, посадового окладу за фактично відпрацьований час з врахуванням коефіцієнтів, наведених у таблицях № 1 та № 2.

Таким чином, ця надбавка не залежить від результатів трудової діяльності працівника чи результатів фінансової діяльності товариства, а взаємопов`язана із стажем роботи у відповідача.

Окремої процедури скасування цієї надбавки Положення не містить.

Представник відповідача подав до суду розрахунок винагороди за вислугу років ОСОБА_30 за 2018 рік з врахуванням пункту 2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років, тобто з врахуванням робочого часу у 2018 році.

Враховуючи, що у 2018 році ОСОБА_31 працював в режимі неповного робочого часу зі збереженням трудових функцій й оплатою пропорційно відпрацьованому часу, виходячи з установлених штатним розписом окладів (тарифних ставок), тому розрахунок суми винагороди за вислугу років повинен бути проведений із врахуванням фактично відпрацьованого робочого часу.

Відповідно до п. 2.2 Положення про оплату праці працівників ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», що є Додатком № 7 до Колективного договору підприємства, фонд оплати праці по підприємству залежить від обсягів товарної продукції і встановлюється згідно розрахунку (додатку №1).

Отже, при визначенні грошової винагороди за вислугу років ОСОБА_1 у виниклому спорі слід врахувати розмір середнього посадового окладу за 2018 рік, коефіцієнт, який враховує стаж, коефіцієнт, який враховує зайнятість працівника та коефіцієнт долі фонду заробітної плати в товарній продукції.

Визначаючи винагороду за вислугу років позивача за 2018 рік, суд зазначає, що відповідно до п. 2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років (додаток № 22 до Колективного договору), якщо працівник прийнятий на підприємство на неповний робочий день (неповний робочий тиждень), винагорода за вислугу років нараховується на тарифну ставку (посадовий оклад), встановлену з врахуванням робочого часу.

Тому оклад повинен визначатися відповідно до п. 2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років (додаток № 22 до Колективного договору), зокрема, за 2018 рік позивачу нараховано суму окладів за неповний робочий час в розмірі 6 379,23 грн, а тому середній оклад в 2018 році при неповному робочому часу становить 531,60 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» більше 15 років, тому з врахуванням Положення «Про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», коефіцієнт, який враховує стаж становить 1,5.

У відповідності до п. 2.5 Положення «Про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», сума винагороди за вислугу років коректується на % зайнятості працівника у минулому році та у разі, якщо вона становить менше 30 % застосовується коефіцієнт 0.

Згідно наказу керівництва товариства у 2018 роках товариство працювало на умовах неповного робочого часу, після ознайомлення із табелями обліку робочого часу за вказаний період представник позивача не заперечує, що фактично ОСОБА_1 відпрацював у 2018 році 10,8 %, тобто відбулась зміна істотних умов праці, з якими позивач погодився і продовжував працювати, хоча відповідно до ст. ст. 32, 36 КЗпП України вправі був розірвати трудовий договір.

Тому коефіцієнт, який враховує зайнятість працівника становить 0,0.

Також при виконанні плану виробництва доля фонду заробітної плати в товарній продукції АТ «ТРЗ «Оріон» за 2018 рік 32,8%, тобто коефіцієнт 0,328.

Отже, грошова винагорода за вислугу років позивача за 2018 рік 0 грн (531,60 грн *1,5*0,0*0,328).

З огляду на вказане, відсутні правові підстави для стягнення з АТ «ТРЗ «Оріон» в користь ОСОБА_1 винагороди за вислугу років, а відтак у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Окрім цього, оскільки суд виснував, що невиплата позивачу винагороди за вислугу років за 2018 рік здійснена з додержанням закону і підстав для стягнення такої немає, то вважає, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення інших похідних позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Задоволення всіх цих позовних вимог залежало від задоволення основної вимоги стягнення 3 649,00 грн винагороди за вислугу років за 2018 рік, оскільки з цієї суми розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсація втрати частини доходу, а також її невиплатою обґрунтовано моральну шкоду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отож, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в цій частині позовних вимог, він компенсується за рахунок держави.

Витрати ОСОБА_1 зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди покладаються на позивача, що відповідає змісту п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 133, 137, 141, 258268, 273, 352355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення грошової винагороди, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон», , адреса місцезнаходження: вул. 15 Квітня, буд. 6, м. Тернопіль, 46023.

Повний текст рішення суду складено 24 листопада 2023 року.

Головуючий суддя О. Я. Герчаківська