Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 грудня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

за участі представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

24.08.2023 позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позов до відповідача ОСОБА_3 , зазначивши третьою особою Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленого позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, однак його батько - відповідач з ним не спілкується, його життям не цікавиться, не піклується про його розвиток, допускає заборгованість зі сплати аліментів тощо. Стверджує, що дитина проживає з нею та її чоловіком.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просили позбавити відповідача батьківських прав.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, 17.10.2023 подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, при ухваленні рішення просив врахувати висновок органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 підтверджується факт народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , батьками якого вказані громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 стверджується зміна прізвище ОСОБА_5 у зв`язку з одруженням з ОСОБА_6 .

З письмових пояснень гр. ОСОБА_7 від 13.08.2023, гр. ОСОБА_8 від 13.08.2023, гр. ОСОБА_9 від 13.08.2023, гр. ОСОБА_10 від 13.08.2023 батько малолітнього не проявляє інтересу до життя сина, дитина навіть не знає про його існування, жодного разу ОСОБА_3 вони не бачили поруч з сином.

Допитані в судовому засіданні від 07.12.2023 свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 підтвердили, що батька дитини ніколи разом з дитиною не бачили.

У відповідності до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів № 7/66363358/23 заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 станом на 31.07.2023 становить 73560 грн. 00 коп.

Згідно з копії довідки ЗДО № 29 «Дивосвіт» від 15.08.2023 № 141 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує заклад дошкільної освіти № 29 «Дивосвіт» загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області з 2020 року. Батько дитину не приводить у садок і не забирає додому, не цікавиться успіхами сина, батьківські збори не відвідує. Хлопчиком займається лише мама.

У відповідності до копії характеристики на ОСОБА_4 від 15.08.2023 № 142, виданою ЗДО № 29, хлопчик активний, відкритий, життєрадісний, охоче грається з дітьми. Фізичний розвиток і розвиток мовлення відповідають вікові. Дитина доглянута. Батько дитини ОСОБА_3 контакту із закладом дошкільної освіти не підтримує, з вихователями не спілкується, дитину в садок не приводить і додому не забирає. У заклад хлопчика приводять і забирають мама ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_6 .

Вироком Ужгородського міськрайонного суду, ухваленого 05.12.2021 у справі №308/8604/20 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.10.2023 №795/18/01-12 видно, що виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач як батько свідомо ухиляється від виховання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням та дозвіллям, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується з дитиною.

Окрім цього відповідач не виконує обов`язок по матеріальному забезпеченню дитини.

Більш того батько дитини самоусунувся від виховання та піклування за останнім.

Відтак, суд вважає, що наявна винна поведінка відповідача по відношенню до дитини, що виразилося, як зазначалося вище, у його нехтуванні обов`язками як батьком: відповідач не бачиться та не спілкується з сином, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням та позашкільними вподобаннями, тривалий час матеріально не забезпечує сина.

З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зауважує, що за ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Разом з тим з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів вбачається, що за рішенням суду з відповідача на користь позивачки присуджено стягнення аліментів.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи те, що позивачкою судовий збір не сплачувався на підставі ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», при цьому суд розглянув одну вимогу немайнового характеру, за розгляд якої передбачено сплату судового збору у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд стягує означену суму з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов