Справа № 209/2460/20
Провадження № 2/209/78/23
РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О,

представника позивача адвоката Москвіної Т.В. та представника відповідача в режимі відеоконференції адвоката Сиромятнікової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійснення права користування майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійснення права користування майном. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу квартири серії ВМІ № 015203 від 13.06.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. З 15 липня 2011 року по 15 березня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Відповідач користувався вищезазначеною квартирою та зберігав там свої особисті речі, а згодом змінив у квартирі замки, в результаті чого позивач не може потрапити у помешкання. Просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виселення відповідача та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року розгляд справи було зупинено.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року було відновлено провадження у справі.

Представник позивача адвоката Москвінова Т.В. в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити позов.

Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - адвокат Сиромятнікова О.О. позовні вимоги не визнала в повному обсязі, підтримала відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву /а.с.33-146/ зазначила, що зареєстрованим місцем проживання відповідача та позивача є квартира за адресою: АДРЕСА_3 , власником вищезазначеної квартири є батько відповідача - ОСОБА_3 . За місцем реєстрації відповідач не проживає приблизно з жовтня 2008 року, права власності на квартиру в якій він зареєстрований - не має. Квартира за адресою: АДРЕСА_2 була набута ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13.06.2009 р. в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу частково за спільні сумісні (сімейні) кошти та частково за особисті кошти ОСОБА_2 . Право власності на спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу формально було оформлено на ОСОБА_1 , проте спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України. Виселення позивача з його квартири є втручанням у його право мирно володіти своїм майном. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати разом з 28.10.2008р. до 15.07.2011р. - однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 15.07.2011р. по 28.11.2012р. - у зареєстрованому шлюбі за такими адресами: з 28 жовтня 2008 р. по 05 серпня 2009 р. - разом в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ; з 05 серпня 2009 р. до 28 листопада 2012 р. - разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . 28 листопада 2012 р. позивачка разом з сином виїхала з цієї квартири та переїхала на постійне проживання до міста Києва, а ОСОБА_2 безперервно по теперішній час і продовжив проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та весь цей час сплачує комунальні послуги. До травня 2020 року у сторін не виникало жодних конфліктів та суперечок з приводу володіння та користуванню спірною квартирою. Відповідач ніколи не чинив позивачці перешкод у користуванні квартирою. Однак у травні 2020 р. ОСОБА_1 самостійно без погодження з ОСОБА_2 вирішила продавати спірну квартиру, почала дзвонити та надсилати ОСОБА_2 повідомлення з погрозами вигнати його з квартири та замінити замки аби він більше не зміг туди потрапити. Відповідач жодного разу не вчиняв позивачці перешкоди у користуванні спільною квартирою, на підтвердження додав копію довідки СВ Дніпровського ВП за матеріалами ЖЄОЗПВКП №7110 від 18.06.2020р. Факт проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі з 05 серпня 2009 р. по теперішній час підтверджується довідкою ОСББ Перемога 25 від 08.07.2020р. №12. Відповідач постійно оплачував комунальні послуги за квартиру, на підтвердження чого долучив квитанції. Просить відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідчену нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., що посвідчується копією договору /а.с.4/, витягом з Державного реєстру правочину /а.с.5/.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2011 року по 15 березня 2013 року, що підтверджується копією заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська /а.с.6/ та копією ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року /а.с.7/.

Згідно талону повідомлення єдиного обліку № 7110 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію /а.с.9/ та довідкою за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 7110 від 18.06.2020 року /а.с.10/ ОСОБА_1 звернулася до органів поліції із заявою на колишнього чоловіка- ОСОБА_2 , який чинить їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до квитанцій про оплату комунальних послуг /а.с.65-123/ позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювали оплату комунальних послуг за обслуговування квартири АДРЕСА_6 .

Відповідно до довідки ОСББ Перемога 25 від 08.07.2020р. №12 ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_7 , де він зареєстрований з 05.08.2009 року та по теперішній час /а.с.124/ та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Дніпровського районного суду від 14 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя було відмовлено /а.с.167-170/. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року рішення Дніпровського районного суду від 14 вересня 2021 року залишено без змін та воно набрало законної сили 10 лютого 2022 року /а.с.171-174/.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ст.47Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, зокрема шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Частиною 1 ст.383ЦК України та ст.150ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання особі іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладені обставини та керуючись тим, що відповідачем не доведено в судовому порядку його право на майно, яке він стверджував було набуте ним під час спільного проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу на праві спільної сумісної власності відповідно до положень до ч.1 ст.74 СК України, він не є власником спірної квартири та не належить до членів сім`ї власника квартири, має інше місце проживання відповідно до свого місця реєстрації: АДРЕСА_3 та своїм проживанням у спірній квартирі чинить позивачу як єдиному власнику майна перешкоди у його користуванні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16,319,355, 356,358,364 ЦК України, ст. ст. 2,4,5,12,19,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_9 ) про усунення перешкод в здійснення права користування майном задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_2 .

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 16.01.2023 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая