Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1458/20 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №289/1458/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у м.Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 31 серпня 2020 року в сумі 30 264,72 грн, яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту 20 грн, простроченим тілом кредиту 24 247,58 грн та заборгованості за простроченими процентами 5 997,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 10 липня 2014 року підписав заяву №б/н. При підписанні анкети-заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17 000 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі. Проте, відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Твердження суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір не містить підписів позичальника під Умовами та Правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними умовами та правилами закон не вимагає. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Окрім того, відповідач звертався до банку з метою перевипуску карти, отримав перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив користуватися. Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу відповідач фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли як на момент укладення договору так і після внесення змін шляхом прийняття нових редакцій Умов та Правил. Факт укладення договору та розмір заборгованості відповідачем не спростовано, доказів повернення кредиту матеріали справи не містять, а тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги із додатками направлені відповідачу завчасно. Крім того, ОСОБА_1 повідомлений про перебування на розгляді суду відповідної справи, відкриття апеляційного провадження та необхідність отримати примірник ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги із додатками до неї шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, що відповідає положенням частини третьої ст.360 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 10 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.14). У заяві зазначено, що відповідач згодний із тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банком надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до березня 2018 року; № НОМЕР_2 із терміном дії до квітня 2018 року; № НОМЕР_3 із терміном дії до квітня 2018 року; № НОМЕР_4 із терміном дії до травня 2019 року; № НОМЕР_5 із терміном дії до лютого 2023 року (а.с.12).

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміта в період із 10 липня 2014 року по 03 березня 2020 року. Так, 10 липня 2014 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 0 грн; 12 липня 2014 року кредитний ліміт зменшився до 8 000 грн; 29 травня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 17 000 грн, а 03 березня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.13).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2020 року становить 30 264,72 грн, яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту 20 грн, простроченим тілом кредиту 24 247,58 грн та заборгованості за простроченими процентами 5 997,14 грн (а.с.11).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

До анкети-заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold», а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, ознайомлення із якими підписом відповідача не підтверджено (а.с.15-49).

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміну процентної ставки, відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання умов договору витяги з Тарифів і Умов та Правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та Умов і Правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем витяги з відповідних документів складовою частиною кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Із виписки за договором №б/н за період зі 10 липня 2014 року по 11 серпня 2020 року по рахунку ОСОБА_1 прослідковується, що за наданими відповідачеві кредитними картками регулярно здійснювалися грошові операції у межах суми кредитного ліміту 17 000 грн та проводилося автоматичне погашення заборгованості з карти, самостійне списання банком процентів за користування кредитним лімітом (а.с.51-56).

Отже, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, тому колегія суддів вважає, що банком не доведено обов`язку сплати відповідачем суми заборгованості за простроченими процентами, оскільки їх розмір та умови нарахування і стягнення сторонами не погоджувалися. Також не доведена сума заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту, приймаючи до уваги, що між сторонами не були погоджені базові процентні ставки за користування кредитом, а тому дії банка щодо погашення неузгоджених процентів за рахунок здійснених відповідачем платежів та не віднесення сплачених сум на погашення тіла кредиту не можна вважати правомірними, а суму тіла кредиту та простроченого тіла доведеною.

За таких обставин, не доведена сума 24 247,58 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та сума 20 грн заборгованості за тілом кредиту, приймаючи до уваги, що між сторонами не були погоджені базові процентні ставки за користування кредитом, а також овердрафт (поновлювальна форма кредитування, яка дозволяє клієнту банка використовувати кошти, перевищуючи ліміт), а тому дії банка щодо погашення неузгоджених процентів за рахунок здійснених відповідачем платежів або овердрафту і не віднесення коштів на погашення виключно тіла кредиту, не можна вважати правомірними, а суму простроченого та поточного тіла доведеною.

Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» є правильним.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: