Дата документу 10.01.2023 Справа № 336/10/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/10/22 Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/254/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
10 січня 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
Подліянова Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
На підставі зазначеного, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання суми у розмірі 1 303,20 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2 300,00 грн. судових витрат у цій цивільній справі.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року у

задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що постанова слідчого в особливо важливих справах відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 30.06.2018р. про закриття кримінального провадження № 00146 скасована судом як необґрунтована. А відтак, судовим рішенням вже визнано неправомірність дій цього слідчого з небажання всебічно розслідувати вказану справу, що й свідчить про спричинення йому моральної шкоди в такий спосіб. Ці обставини не були ретельно перевірені та враховані судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов неправильно висновку про відмову в задоволенні його позову.

В скарзі наголошується також на процесуальних порушеннях, допущених судом. Так, відзив Державної казначейської служби України на його позовну заяву подано після закінчення відповідного процесуального строку та без зазначення дати його складання; копія відзиву, отриманого апелянтом, не містить доказів його направлення іншим учасникам справи. Також апелянт стверджує, що отримана ним копія відзиву на його позов Запорізької обласної прокуратури не містить копії наказу юридичної особи, що підтверджує повноваження підписанта.

Крім вищенаведеного, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було враховано практику Верховного Суду та не застосовано практику Європейського суду з прав людини. Вказує, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що він не був почутий судом першої інстанції. Зосереджує увагу апеляційного суду на різність судової практики з питання відшкодування шкоди, спричиненої органами досудового розслідування та прокуратури, оскільки у інших справах за його позовами за таких же обставин скасування неправомірних постанов про закриття кримінальних проваджень, де він вважає себе потерпілим в силу закону, рішеннями судів на його користь стягувалась моральна шкода.

Увідзиві на апеляційну скаргу Запорізька обласна прокуратура заперечує проти доводів апелянта. Зазначено, що доводи апелянта, які є аналогічними доводам позовної заяви, зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями слідчого у кримінальному провадженні, а права ОСОБА_1 вже поновлено скасуванням постанови про його закриття що, на думку прокурора, є достатньо справедливою сатисфакцією. Вказується, що сам лише факт скасування постанови про закриття кримінального провадження ухвалою слідчого судді не є безумовним доказом, не свідчить про протиправність дій слідчого та не може бути підставою для стягнення моральної та матеріальної шкоди у розумінні статті 1174 ЦК України.

Запорізька обласна прокуратура зауважує, що ОСОБА_1 не надано жодних належних та достатніх доказів протиправності дій або бездіяльності слідчого Черніченка Б.В., факту заподіяння йому моральних страждань та втрат немайнового характеру (шкоди) внаслідок скасування постанови слідчого від 30.06.2018 про закриття кримінального провадження № 0000146 від 18.04.2018 та доказів причинного зв`язку між діями/бездіяльністю слідчого органу й настанням тих негативних наслідків, на які він посилався, й, відповідно, розміру заявленої моральної шкоди, яку нібито спричинено останньому.

Щодо вимог позивача про відшкодування як матеріальної шкоди понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у кримінальному проваджені, Запорізька обласна прокуратура зазначила, що відповідно до відкритих відомостей Єдиного реєстру адвокатів України Кучеренко Д.С., який за твердженнями позивача є його представником, не є адвокатом. Отже, він не уповноважений надавати професійну правничу допомогу як захисник у кримінальних справах з урахуванням приписів ст. 59 Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Також у відзиві зазначено щодо наявності ознак зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що виявляється у систематичному зверненні ОСОБА_1 до суду з позовними заявами з тих самих підстав, про той самий предмет і до тих самих сторін, щоразу зазначаючи недостовірну інформацію про те, що ним не подано іншого аналогічного позову, чим вводить суд в оману. Так, Запорізька обласна прокуратура наголошує, що даний позов є тотожним позову у справі № 336/5478/18, рішення за результатами розгляду якого вже набрало законної сили. Оскільки державою здійснено відшкодування шкоди на підставі судового рішення у справі № 336/5478/18, а подвійне відшкодування шкоди за вчинення тих же дій не унормовано законом, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Зважаючи на викладене, прокурор наголошує на наявності підстав для закриття провадження у справі у силу вимог ст. 255 ЦПК України, про що було також апеляційному суду подано окреме клопотання від 12.09.2022р.

Відзиву на апеляційну скаргу Державною казначейською службою України не надано, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні прокуратури Запорізької області перебуває кримінальне провадження № 0000146 від 18.04.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

30.06.2018р. слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області молодшим радником юстиції Черніченком Богданом Віталійовичем прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000146 від 18.04.2018р. у зв`язку з відсутністю у діях старшого слідчого прокуратури Запорізької області ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

За текстом позову, ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги протиправністю постанови слідчого Черніченка Б.В., внаслідок прийняття якої йому завдано матеріальну та моральну шкоду, з посиланням на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2018р. № 335/7010/18 (провадження № 1-кс/335/60985/18), якою постанова слідчого була скасована. Копія ухвали долучена до позову.

Судом зазначено, що зі змісту цієї ухвали вбачається, що слідчим суддею розглядалась скарга ОСОБА_1 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області молодшим радником юстиції Черніченка Б.В. про закриття кримінального провадження № 0000146 від 18.04.2018, саме цю постанову ухвалою слідчого судді було скасовано.

Відтак, судовим рішенням, яке набрало законної сили та яке позивач визначив підставою позову, не встановлено протиправну дію слідчого Черніченка Б.В., що полягала у прийнятті процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд зазначив, що як на час подання позову, так і протягом розгляду справи в суді позивач не надав належних доказів на підтвердження факту протиправної діяльності слідчого Черніченка Б.В., яку ОСОБА_1 вбачає у прийнятті останнім процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження, а понесені ним витрати на оскарження цієї постанови у розумінні ст. 22 ЦК України не є реальними збитками, які виникли внаслідок прийняття слідчим постанови від 30.06.2018р. тому передбачених законом підстав для їх стягнення як матеріальної шкоди суд не вбачав.

Також судом вказано, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Суд констатував, що шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана матеріальна та моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями/бездіяльністю посадових осіб прокуратури Запорізької області та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

ОСОБА_1 вважає такі висновки суду необґрунтованими, прийнятими без врахування обставин цієї справи, судової практики, правових позицій Верховного Суду, рішень ЄСПЛ.

Запорізька обласна прокуратура погодилась з висновками суду щодо необґрунтованості його позову, проте одночасно заявила клопотання про закриття провадження в цій справі.

Таке клопотання Запорізька обласна прокуратура заявляла і у суді першої інстанції із

долученням копій судових рішень у справі № 336/5478/18, яке суд до уваги не взяв та не вирішив в ході розгляду справи.

Згідно з ч. 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За приписами до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

У відповідності з п. 3 ч. 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває про-

вадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самих предмет і з тих самих підстав.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою

для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц вказано, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (наразі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПКУ) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, у яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначено, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного

законом інтересу.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Колегія наголошує, що зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Встановлено, що предметом спору у цій справі є стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральної шкоди та матеріальної шкоди у зв`язку із скасуванням постанови слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 30.06.2018 про закриття кримінального провадження № 0000146, зареєстрованого 18.04.2018 за ч. 1 ст. 366 КК України.

Разом із цим, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2019 у справі № 336/5478/18, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 25.04.2019, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог до Державної казначейської служби України та Прокуратури Запорізької області (Запорізької обласної прокуратури) відмовлено.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.07.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокуратури Запорізької області на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2019 та постанову Запорізького апеляційного суду від 25.04.2019.

Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2019 у справі № 336/5478/18 набрало законної сили 25.04.2019.

З матеріалів справи вбачається, що даний позов є однаковим з цивільним позовом, який ОСОБА_1 пред`явив у вересні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/5478/18).

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі нормативно ґрунтуються на ст.ст. 22, 23, 1173, 1174 ЦК України, керуючись якими він просить суд стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь шляхом безспірного списання за рахунок Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди - 2000 грн., матеріальної шкоди 1 303,02 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у цій цивільній справі в сумі 2 300 грн.

Як убачається із матеріалів цієї справи № 336/10/22, а також із змісту судових рішень у справі № 336/5478/18, у обох справах Чайкін В.В. звернувся до держави Україна в особі прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Тобто предмет спору та підстави позову у цих справах однакові: моральна та матеріальна шкода, спричинена внаслідок прийняття 30.06.2018р. постанови слідчим СВ прокуратури Запорізької області Черніченком Б.В. про закриття кримінального провадження № 0000146. Заявлені позовні вимоги позивачем обґрунтовуються в обох випадках ст.ст. 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, а також тими обставинами, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2018 вищевказану постанову про закриття кримінального провадження № 00146 від 30.06.2018 скасовано.

Таким чином, у обох вказаних справах співпадають позовні вимоги, їх предмет, підстави, суб`єктний склад учасників спору, тобто спір у справі № 336/10/22 є однаковим із спором у справі № 336/5478/18, який вже вирішено судами.

Відрізняються ці справи лише розміром заявлених до відшкодування сум: у справі № 336/5478/18 на відшкодування моральної шкоди заявлено суму у розмірі 10 000 грн., в цій справі № 336/10/22 2000 грн.; на відшкодування матеріальної шкоди у справі № 336/5478/18 заявлено суму 3868 грн., в цій справі № 336/10/22 1303,02 грн.

Проте для ототожнення спорів як однакових розмір заявлених сум не має значення, а вирішальним є саме предмет і підстави заявлених сум. У обох справах моральна шкода пов`язується позивачем з одними і тими ж обставинами та процесуальними рішення у тому ж кримінальному провадженні. Що стосується матеріальних збитків, то це є витрати позивача у цьому кримінальному провадженні № 00146 за надані юридичні послуги представником ОСОБА_3 . При цьому встановлено, що до суми оплати послуг цього представника, заявлених у справі № 336/5478/18, в розмірі 3868 грн. були включені й витрати за складання скарги на постанову слідчого Черніченка Б.В. від 30.06.2018р. в сумі 1303,02 грн., які заявлені як матеріальна шкода у цій справі № 336/10/22.

Тобто заявлені в цій справі позовні вимоги вже були повністю вирішені у справі № 336/5478/18, що дає підстави для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до приписів ч. 4 статті 367 ЦПК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що принцип правової визначеності також встановлює, що жодна сторона не вправі вимагати перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і постановлення нового рішення по суті. Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. (Желтяков проти України, № 4994/04, п. 4244, рішення від 09.06.2001 р.)

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України розглянув справу № 336/10/22 по суті та ухвалив рішення від 06.07.2022 вже тоді, коли набрало законної сили судове рішення від 22.01.2019 у справі № 336/5478/18 у спорі між тими самими сторонами з того ж предмету та підстав.

Під час розгляду справи судом першої інстанції Запорізькою обласною прокуратурою було надано відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, було наголошено на тому, що зазначений спір вже був предметом судового розгляду у справі № 336/5478/18 (а.с. 60). Крім того, прокуратура зверталася до суду із клопотанням про закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України із наданням підтверджуючих доказів (а.с. 6483).

Положеннями ч. 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, в описовій частині рішення зазначаються: стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; заяви, клопотання.

Зазначеним вимогам рішення Шевченківського районного суду від 06.07.2022 не від-

повідає, оскільки суд не відобразив заперечення, викладені у відзиві Запорізької обласної прокуратури на позовну заяву, а також не розглянув та не вирішив заявлене клопотання про закриття провадження. Разом з тим, суд не навів мотиви неприйняття відзиву та не врахував заперечень прокуратури у відзиві на позов ОСОБА_1 , як і не зазначив про неприйняття та повернення прокуратурі клопотання про закриття провадження у справі, а тому мав його вирішити.

Доводи Запорізької обласної прокуратури щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі № 336/10/22 є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження. З урахуванням зазначеного та враховуючи повноваження апеляційного суду, визначені в ч. 4 статті 367 ЦПК України, заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Виходячи з того, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, допустив грубе порушення норм процесуального права, що призвело до її вирішення по суті, в той час як такий самий позов вже був розглянутий судами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідно до приписів ч. 1 статті 377 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_1 в такому разі задовольняється частково - лише в частині вимог про скасування оскаржуваного рішення, але будь-яких сум йому не присуджується у зв`язку із закриття провадження у справі, то його витрати на правову допомогу у цій справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Клопотання Запорізької обласної прокуратури про закриття провадження у цій справі задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати, провадження у справі за цим позовом ОСОБА_1 закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 10 січня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова