Справа № 569/5595/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини звернулась ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання по справі з викликом сторін.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі; призначено справу до судового розгляду по суті на 02 листопада 2023 року на 14 год. 00 хв. в приміщені Рівненського міського суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини роз`єднано; виділено зі справи №569/5595/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини - в самостійне провадження вимогу про розірвання шлюбу; передано роз`єднані матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини до канцелярії Рівненського міського суду для присвоєння справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу окремий номер; продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року по цивільній справі №569/21481/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 30 серпня 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1928 розірвано.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги позивача підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 .

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками за місцем реєстрації. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав, письмовий відзив на позов не надходив.

В судовому засіданні представник третьої особи без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради підтримала висновок органу опіки та піклування від 11 грудня 2023 року та просить суд прийняти рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2012 року від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження виданим 03 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №1434. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року по цивільній справі №569/21481/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 30 серпня 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1928 розірвано.

З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11 грудня 2023 року №08-2633 вбачається наступне: «Розглянувши матеріали справи щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2012. Рішенням Рівненського міського суду від 02.11.2023, справа №569/21481/23, шлюб між батьками дитини розірвано. Місце проживання малолітньої ОСОБА_3 не визначалось. Мати дитини, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що донька ОСОБА_4 проживає разом з нею, вона здійснює догляд за донькою, піклується про неї та її здоров`я, забезпечує комфортні умови для її всебічного розвитку та життя. Батько дитини ОСОБА_2 спілкується з донькою, забирає її до себе на вихідні. Мама всіляко сприяє безперешкодному спілкуванні тата з донькою. ОСОБА_5 зазначає, що вони з донькою на даний час проживають в Республіці Польща, де ОСОБА_4 відвідує школу. Вказує, що батько дитини також проживає в Республіка Польща, його права, як батька, при визначені місця проживання доньки з нею не будуть порушені.

Батько дитини ОСОБА_2 не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 з мамою ОСОБА_1 , про що надав письмове пояснення, яке надіслав засобами інтернет зв`язку.

Питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 30.11.2023. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про доцільність залишення ОСОБА_3 на проживання з мамою ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст.19 ст.160, ст.161 сімейного кодексу України, вважаємо за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з мамою ОСОБА_1 .».

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14- 327цс18)

У п.6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що як зазначено у висновку органу опіки та піклування від 11 грудня 2023 року відповідач не заперечив проти визначення місця проживання його спільної з позивачкою малолітньої дочки з матір`ю; орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 , тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

280,282-289,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований АДРЕСА_2

Третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, м.Рівне, вул.Соборна, 12-А

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов