Дата документу 17.01.2023
Справа № 316/1226/20
Провадження № 2-в/334/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Цибеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про відновлення втраченого судового провадження,

за участю представника відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Крапівцевої О.О.,

встановив:

представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокат Крапівцева О.О. звернулась до суду з заявою, в якій просить відновити втрачене судове провадження № 316/1226/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки.

Заяву обґрунтовує тим, що 17.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області із позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь неустойку у вигляді подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення його повернення за період з 17 квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно у розмірі 499331,66 гривень. Ухвалою Енергодарського міського суду від 21 квітня 2020 року № 316/1226/20 відкрите провадження у справі відкрито та призначене підготовче судове засідання. Відповідач проти позову заперечував та подав відзив на позов. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 неустойку у вигляді подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення його повернення за період з 17 квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно у розмірі 499331,66 грн. та вартість сплаченого судового збору в розмірі 4993,40 грн. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року по справі № 316/1226/20 апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без задоволення, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2020 року у цій справі залишено без змін. Ухвалою Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року по справі № 316/1226/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки. З метою розгляду заяви відповідача про перегляд рішення за нововиявленими обставини та ухвалення рішення за результатами розгляду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подає наявні документи для відновлення втраченого судового провадження № 316/1226/20.

Ухвалою суду від 09.12.2022 відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 17.01.2022, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до закінчення дії воєнного стану, оскільки відповідно до статей 251, 252 ЦПК України правовий режим воєнного стану не є підставою для зупинення провадження у справі.

Представник відповідача адвокат Крапівцева О.О. заяву та обставини, якими вона обґрунтована, підтримала та просила задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши заяву та письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Зі статті 493 ЦПК України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд використовує частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Суд при вирішенні питання про відновлення судового провадження враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

З інформації, наявної в Автоматизованій системі документообігу суду, копій матеріалів та документів, поданих представником відповідача, відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено наступне.

17.04.2020 до Енергодарського міського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення неустойки (справа № 316/1226/20, провадження № 2/316/591/20, головуючий суддя Куценко М.О.).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.04.2020 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначене підготовче судове засідання на 26.05.2020.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.05.2020 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2020.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.06.2020 позов задоволений. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 неустойку у вигляді подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення його повернення за період з 17 квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно у розмірі 499331,66 гривень та вартість сплаченого судового збору в розмірі 4993,40 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.10.2020 у справі № 316/1226/20 апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без задоволення, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.06.2020 в цій справі залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 316/1226/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки.

Таким чином, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.06.2020 набрало законної сили 20.10.2020.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Енергодарська міська територіальна громада з 02.03.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що Енергодарський міський суд Запорізької області розташований на тимчасово окупованій території України, суд дійшов висновку, що судове провадження у справі № 316/1226/20 слід вважати таким, що є втраченим.

Разом з цією заявою представником відповідача надані усі наявні у нього документи по справі № 316/1226/20, а саме:

- копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками на 29 арк.,

- копія ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.04.2020,

- копія відзиву на позовну заяву з додатками на 12 арк.,

- копія рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.06.2020,

- копія апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

- копія відзиву на апеляційну скаргу,

- копія постанови Запорізького апеляційного суду від 20.10.2020,

- копія ухвали Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2020,

- копія заяви про перегляд рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.06.2020 у справі № 316/1226/20 за нововиявленими обставинами,

- копія постанови Запорізького апеляційного суду від 29.09.2021 у справі № 316/3225/20,

- копія ували Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.11.2021.

Відповідно до статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Суд встановив, що під час ухвалення Енергодарським міським судом Запорізької області рішення від 26.06.2020 у справі № 316/1226/20 судом досліджувались позовна заява та відзив, а також додані до них документи, що випливає з мотивувальної частини рішення.

Під час дослідження поданих представником відповідача доказів, суд вважає встановленим зміст рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.06.2020 у справі № 316/1226/20.

Беручи до уваги, що цивільна справа № 316/1226/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки є втраченою, однак в наявності є вище перелічені документи по втраченому судовому провадженню, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача та повністю відновити втрачене судове провадження у справі.

Керуючись статтями 260, 268, 488, 489, 493, 494 ЦПК України, суд

постановив:

заяву задовольнити.

Відновити втрачене судове провадження в цивільній справі № 316/1226/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки повністю.

Відновити рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 червня 2020 року у справі № 316/1226/20 наступного змісту:

«Справа № 316/1226/20

Провадження № 2/316/591/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» червня 2020 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання: Нестерової Г.М.,

представник відповідача: Мельникова Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про стягнення неустойки,-

встановив:

17.04.2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків отримувача: НОМЕР_1 ) неустойку у вигляді подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення його повернення за період з 17 квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно у розмірі 499331,66 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в оренді відповідача за договором суборенди №2 від 24.07.2008 року було приміщення загальною площею 96 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після припинення вказаного договору 17 жовтня 2013 року відповідач приміщення не повернув, внаслідок чого позивач був змушений звертатися до суду з позовом про його примусове повернення. На підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надав судові рішення по справам №№ 316/2200/15, 316/1943/18, які набрали законної сили. Фактичне повернення приміщення відбулося лише 16 квітня 2020 року внаслідок проведення виконавчих дій державним виконавцем. Просить стягнути з відповідача неустойку передбачену частиною другою статті 785 ЦК України з урахуванням трирічного строку позовної давності за час прострочення за період з 17 квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно, розрахунок якої здійснено з урахуванням індексів інфляції в сумі 499331,66 гривень.

Відповідач проти позову заперечує, надав відзив на позов, в якому зазначає про припинення дії договору суборенди у 2013 році внаслідок поєднання в одній особі наймача та наймодавця, що було встановлено Постановою Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі № 316/2200/15. Починаючи з 17 жовтня 2013 року внаслідок відсутності оферти та акцепту нових договірних зобов`язань між сторонами не виникло. З 10.06.2015 року приміщення відповідачем було звільнено та опечатано у присутності понятих, а 16.07.2015 року позивачу був направлений лист про звільнення та опечатування приміщення. Позивач з 16.07.2015 року не здійснював жодних заходів для отримання приміщення та ключів від нього. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 21.04.2020 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

Ухвалою суду від 26.05.2020 року справу призначено до розгляду по суті (а.с. 62).

В судове засідання позивач не з`явився, надав письмову заяву про розгляд позову без його участі та задоволення заявлених вимог.

Відповідач прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав доводи наведені у відзиві та просив відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Розглянувши доводи сторін, надані ними докази та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

24 липня 2008 року між орендодавцем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , орендарем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» після реорганізації форми товариства та зміни найменування) та власником ОСОБА_2 було укладено договір №2 суборенди приміщення, предметом якого є надання орендареві в тимчасове користування на платній основі приміщення загальною площею 96 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення банківської діяльності (а.с. 6-7).

В подальшому до договору №2 була укладена додаткова угода від 16.06.2011 року, внаслідок чого відбулася заміна сторони орендодавця з підприємця на фізичну особу без статусу підприємця, встановлено строк дії договору з 16 червня 2011 року по 31 травня 2013 року та визначено склад орендованого майна - приміщення загальною площею 96 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається з приміщень: №№1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, 1-9, 1-10 (а.с. 8).

16 червня 2011 року за актом здачі-приймання приміщення орендоване майно було передано в користування відповідачу (а.с. 9).

17 жовтня 2013 року дія договору суборенди припинилася у зв`язку із набуттям позивачем ОСОБА_1 права власності на приміщення.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Факт припинення дії договору суборенди 17 жовтня 2013 року та відсутності між сторонами нових договірних зобов`язань відповідачем визнано в тексті відзиву на позов.

Суд не має сумніву щодо достовірності зазначених обставин, бо їх підтверджено в тексті постанові Верховного Суду від 26.09.2018р. по справі №316/2200/15, на яку обидві сторони посилаються (а.с. 12-16). У змісті вказаної постанови суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення орендної плати, водночас зазначив що позивач не позбавлена можливості захистити свої права в іншій спосіб, на загальних підставах, та що вимоги за статтею 785 ЦК України, які регулюють наслідки припинення орендних правовідносин, позивачем до складу позовних вимог включені не були і щодо них судові рішення не ухвалювалися.

В цьому провадженні позивач звернувся до суду саме з такими вимогами, які витікають із нормативно-правового регулювання ст.785 ЦК України, з посиланням на ухилення відповідачем від виконання обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, та проханням притягнення його до відповідальності, передбаченої частиною другою.

Згідно частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України , правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Такі самі умови були передбачені в останньому абзаці пункту 4.2 договору суборенди. А в пунктах 5.1 та 5.2 договору суборенди серед іншого було покладено обов`язок по складанню акту здачі-приймання на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

З матеріалів справи убачається, що після припинення договору суборенди відповідач приміщення в передбаченому договором та законом порядку не повернув, акт здачі-приймання з позивачем не склав, внаслідок чого позивач звертався до суду з позовом про примусове повернення приміщення.

Рішенням Енергодарського міського суду від 12 березня 2019 року по справі № 316/1943/18 (а.с. 17-19), суд зобов`язав АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () передати приміщення загальною площею 96 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається з приміщень: №№1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, 1-9, 1-10, власнику ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) по акту здачі-приймання приміщення з оренди.

Зазначеним рішенням було встановлено, що 10.06.2015р. орендар одноособово перевірив приміщення та опечатав його у присутності сторонніх осіб та за відсутності орендодавця, склавши про це акт від 10.06.2015 року, залишивши ключі від приміщення у себе в опечатаному конверті, а також що такі дії не є достатніми, а обов`язки орендаря не можна вважати такими що виконані належним чином, оскільки такий порядок повернення приміщення не передбачено ані в законі, ані в договорі.

Також в згаданому рішенні встановлено відсутність належних доказів надіслання та отримання позивачем листа від 16.07.2015 року, в якому йдеться про звільнення приміщення та можливість одержання ключів, відсутність доказів вжиття відповідачем будь-яких інших заходів, спрямованих на повернення приміщення орендодавцю в передбачений договором та законом спосіб та ухилення позивача від огляду приміщення, його прийняття та підписання акту здачі-приймання.

Водночас встановлено наявність доказів надіслання позивачем та отримання відповідачем листа від 24.04.2017р. з вимогою повернути приміщення та ключі від нього 30 квітня 2017 року зі складанням відповідного акту приймання-передачі. Цей лист відповідач фактично отримав 27 квітня 2017 року, але доказів виконання вимоги позивача про повернення приміщення або надання відповіді на цей лист відповідач не надав.

Вказане рішення суду набрало законної сили 08 жовтня 2019 року після завершення його апеляційного перегляду. Залишаючи його без змін Запорізький апеляційний суд в постанові від 08.10.2019 року погодився із встановленими обставинами та звернув увагу на те, що одноособове звільнення приміщення відповідачем не свідчить про дотримання умов договору оренди, оскільки позивач мав перевірити якість приміщення яке поверталося, та сторонами мали оформити передання відповідним актом (а.с. 20-22).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду цієї справи відповідач не спростував вказаних обставин та надав суду доказів існування перешкод, які заважали йому повернути приміщення та ключі від нього позивачу після одержання письмової вимоги про це 27 квітня 2017 року, або після звернення позивача до суду з позовом про примусове повернення приміщення, або протягом розгляду справи № 316/1943/18, або після ухвалення відповідного рішення у вказаній справі.

Суд також враховує той факт, що навіть після набрання 08 березня 2019 року законної сили рішенням у справі № 316/1943/18 про зобов`язання повернення приміщення, відповідач не вжив жодного заходу до його добровільного виконання. Приміщення фактично було повернуто позивачу лише 16 квітня 2020 року внаслідок примусових дій державного виконавця, що підтверджується наявною в матеріалах справи постановою про закінчення виконавчого провадження ВП№61215286 від 16.04.2020р (а.с. 10).

Вищезазначені обставини та докази у сукупності спростовують доводи відповідача, що позивач не здійснював жодних заходів для отримання приміщення та доводять протилежні доводи позивача, за якими саме відповідач ухилявся від виконання обов`язку щодо повернення приміщення у передбачений законом та договором спосіб навіть після ухвалення відповідного судового рішення про це.

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Враховуючи відсутність доказів вжиття відповідачем відповідних заходів щодо належного виконання зобов`язання щодо повернення приміщення після припинення договору найму та після отримання відповідної вимоги про це, суд вважає достатніми підстави для його притягнення до відповідальності, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. До неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність (правовий висновок, закріплений в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 909/62/18).

Згідно наведеного позивачем в позовній заяві розрахунку, з яким суд погоджується, розмір неустойки в межах трирічного строку позовної давності за період з 17 квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно, становить 499331,66 гривень, виходячи із передбаченого у пункті 2.2 договору (а.с. 6) порядку визначення розміру орендної плати та її індексації.

Відповідачем не надано ніяких заперечень щодо вказаного розрахунку.

За таких обставин суд визнає заявлені позивачем вимоги такими що відповідають визначеним законом способам захисту порушеного права, тому на думку суду позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.13, 76, 82, 89, 141, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 16, 525, 526, 614, 759-763, 785 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки задовольнити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків отримувача: НОМЕР_1 ) неустойку у вигляді подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення його повернення за період з 17 квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно у розмірі 499331,66 гривень.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків отримувача: НОМЕР_1 ) вартість сплаченого судового збору в розмірі 4993,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням вимог п.3 Розділу ХIІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко»

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: