У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого-судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де орган чи посадова особа, рішення чи дії якої оскаржуються: Ужгородський відділ державної виконавчої служби в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 14.12.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 19.12.2023 року.

ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на бездіяльність посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де орган чи посадова особа, рішення чи дії якої оскаржуються: Ужгородський відділ державної виконавчої служби в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2023 вказану скаргу залишено без руху із зазначенням недоліків які слід усунути.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2023 року, у даній справі відкрито провадження, скаргу призначено до розгляду по суті.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходяться виконавчі провадження №39456602 та №39456334 з примусового виконання : виконавчого листа №2-942/02 виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 25.05.2011 року, у якому зазначено: «стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісяця...»; та виконавчого листа №712/9937/12, виданого також Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області від 24.10.2012 року,у якому зазначено: «стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку... ».

Заявник звертає увагу на те, що в обох виконавчих провадженнях один стягувач ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

При цьому заявник зазначає, що долучає витяг з АСВП «Інформація про виконавче провадження» за ВП №39456602 та № 39456334, де є вся загальна інформація про стягувана (ПІБ, РНОКПП, Адреса).

У скарзі вказано на те, що наразі ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, На підтвердження надає копію довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та копію виписки по рахунку, на який ОСОБА_1 заробітну плату від військової частини НОМЕР_2 .

У скарзі вказано на те, що у травні 2023 року ОСОБА_1 було заблоковано всі рахунки, в тому числі і рахунок, на який він отримую грошове забезпечення військовослужбовця (зарплата), НОМЕР_3 , відкритий у AT КБ «ПриватБанк».

Як вказує заявник він зв`язався з виконавцем, який відкрив мені рахунок для здійснення видаткових операцій на суму, що не перевищує 13 400 гривень на місяць. Однак, перебуваючи у зоні бойових дій, постійно потрібні кошти, для забезпечення себе амуніцією, для харчування, та інших витрат, необхідних для нормального існування, для захисту життя та здоров`я свого і побратимів, та для виконання обов`язків на передовій і тому є гостра необхідність у коштах, які заблоковані на моєму рахунку.

20.09.2023 року ОСОБА_1 направив поштовим звязком письмову заяву до Ужгородського РВДВС, у якій було зазначено прохання розблокувати йому рахунок НОМЕР_4 , відкритий у АT КБ «ПриватБанк».. на який він отримує заробітну плату (грошове забезпечення військовослужбовця). До заяви було долучено також і копію довідки з банку про визначення рахунку. Копію квитанції про відправку заяви до ВДВС долучає.

19.10.2023 року на електрону пошту надійшла відповідь від Ужгородського РВДВС, де зазначається, що немає підстав для розблокування зазначеного у заяві рахунку. На підтвердження, долучає копію скріншоту з електронної пошти.

Також 18.10.2023 року у відповідь на поданий адвокатський запит Ужгородський РВДВС надав відповідь: постанови про відкриття виконавчих проваджень з ідентифікаторами доступу. Таким чином, заявник та його представник мали зможу ознайомитись з усіма матеріалами виконавчого провадження № 39456334 та № 39456602.

У скарзі вказано на те, що з матеріалами виконавчих проваджень встановлено, що 14.04.2020 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС було винесено постанову про арешт коштів боржника, ОСОБА_1 , за виконавчим провадженням №39456334. Копію постанови від 14.04.2020 року за ВП Ns39456334 долучає.

17.04.2020 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС було винесено постанову про арешт коштів боржника, ОСОБА_1 , за виконавчим провадженням №39456602. Копію постанови від 17.04.2020 року за ВП№39456602 долучає.

24.06.2022 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС за виконавчим провадженням №39456334 було винесено постанову яро звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 і направлено до військової частини НОМЕР_2 , у якій він перебуває на військовій службі. За цією постановою виконавець пропонує стягувати 17% від доходу щомісячно. Копію постанови від 24.06.2020 року за ВП №39456234 додає.

Також, за іншим виконавчим провадженням №39456602, 24.06.2023 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 і направлено до військової частини НОМЕР_2 . За цією постановою пропонується стягувати 1/3 частину від всіх доходів. Копію постанови від 24.06.2020 року за ВП №39456602.

Обидві постанови були прийняті до виконання військовою частиною НОМЕР_2 , а тому на даний час із заробітної плати ОСОБА_1 відраховується значна частина За обома виконавчими провадженнями.

Окрім того, до скарги долучаємо також копію виписки про нарахування заробітної плати.

Заявник зазначає, що у жодному разі не відмовляється і не заперечує щодо відрахувань. Нехай ці кошти відраховуються, однак, щоб йому надали можливість користуватись заблокованими коштами на рахунку НОМЕР_3 , призначеного для отримання зарплатних виплат, відкритий у AT КБ «ПриватБанк», щоб могти забезпечувати базові потреби на передовій.

ОСОБА_1 вважає, що у відповіді Ужгородського РВДВС від 19.10.2023 року вбачається протиправна бездіяльність, яка полягає у незнятті арешту з рахунку, на який він отримує зарплатні виплати, чим порушуються його права, зокрема право на нормальне існування, право на отримання винагороди за свою працю. Немає можливості забезпечувати себе необхідним на передовій.

У зв`язку із ситуацію, що склалась, а саме бездіяльністю Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невчинення дій, спрямованих на зняття арешту з рахунку НОМЕР_3 , відкритого у AT КБ «ПриватБанк»,що належить ОСОБА_1 , на який він отримує грошове забезпечення військовослужбовця, ОСОБА_1 , звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.

Скарга містить посилання на ст. 447, ст.ст. 6,15,24, 57,48,52 ЗУ «Про виконавче провадженін» ч.1 ст. 115, ч.5 ст. 97 КЗпП.

ОСОБА_1 , акцентує увагу суду на тому, що з нього стягують за даними виконавчими провадженнями суми від його заробітної плати, і додатково наклали арешти на всі рахунки, що дійсно є надмірним тягарем для Боржника, тим більше перебуваючи на військовій службі, на передовій

Заявник в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, згідно наявної в матеріалах справи заяви, просить розглядати справу за його відсутності.

Державний виконавець на розгляд скарги не з`явився, повідомлявся належним чином. Разом із тим до суду подав заяву в якій зазначає,що заперечує проти визнання протиправною бездіяльність посадових осіб Ужгородського РВ ДВС. Підтримує викладені в відповіді від 18.09.2023 позицію про відсутність законних підстав для скасування арешту з коштів.

Стягувач ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилася про дату та час розгляду скарги повідомлявся у встановленому порядку, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення скарги не заперечує, вказує, що ОСОБА_1 , справно сплачує аліменти.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи 2-954/02 ( ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів),712/9937/12 ( ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів) №712/9937/12 ( ОСОБА_8 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа), суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"(ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормою п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною 4 вказаної статті Закону наведені підстави, за наявності яких виконавець самостійно знімає арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини. Такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п. 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 813/1341/15 зазначено наступний правовий висновок:

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Судом встановлено, що:

Постановою Ужгородського міського суду від 04.02.2002 р., із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягнуть аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 22.01.2002 р. і до його повноліття. У даній справі видано два виконавчі листи 04.02.02 р.

Згідно рішення суду по справі №712/9937/12 від 06.09.2012 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , позов задоволено. Стягнуто із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачем по справі отримано виконавчий лист 24.10.12 р.

14.04.2020 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС було винесено постанову про арешт коштів боржника, ОСОБА_1 , за виконавчим провадженням №39456334. (копія постанови міститься в матеріалах справи). Підстава: виконачий лист 2-942/02 від 25.05.2011 про Стягнути із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 т в розмірі частки усіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 22.01.2002 р. і до досягнення повноліття.

Підстава: виконавчий лист 2-942/02 від 25.05.2011 про Стягнути із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки усіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 22.01.2002 р. і до досягнення повноліття.

17.04.2020 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС було винесено постанову про арешт коштів боржника, ОСОБА_1 , за виконавчим провадженням №39456602 про Стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. (копія постанови міститься у матеріалах справи).

24.06.2022 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС за виконавчим провадженням №39456334 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постановлено здійснювати відрахування у розмірі 17% доходу щомісячно до погашення заборгованості по аліментам в с умі 139408,19 грн.

24.06.2022 року державним виконавцем Ужгородського РВДВС за виконавчим провадженням №39456602 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постановлено здійснювати відрахування у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2022.

Заявник зазначає, що обидві постанови були прийняті до виконання військовою частиною НОМЕР_2 , а тому на даний час із заробітної плати ОСОБА_1 відраховується значна частина За обома виконавчими провадженнями.

На підтвердження проходження ОСОБА_1 , служби у В/Ч № НОМЕР_5 до матеріалів справи додано довідку про те, що за період з 06.03.2022 по 16.03.2023 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваючи на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей. Посвідчення видане безстроково серії УБД №610003 від 14.08.2023 р.

Матеріали справи містять виписку по картці/рахунку НОМЕР_6 ( НОМЕР_3 ) за період з 01.01.2023-28.10.2023.

Вказані вище постанови були прийняті до виконання військовою частиною НОМЕР_2 , а тому на даний час із заробітної плати ОСОБА_1 відраховується значна частина за обома виконавчими провадженнями.

ОСОБА_1 , 20.09.2023 року направив поштовим зв`язком письмову заяву до Ужгородського РВДВС, у якій було зазначено прохання розблокувати йому рахунок НОМЕР_4 , відкритий у АT КБ «ПриватБанк» на який кін отримує заробітну плату (грошове забезпечення військовослужбовця). До заяви було долучено також і копію довідки з банку про визначення рахунку. Копію квитанції про відправку заяви до ВДВС долучає.

19.10.2023 року на електрону пошту надійшла відповідь від Ужгородського РВДВС, де вказано на те, що підстав для розблокування зазначеного у заяві рахунку немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1,5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII(далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5(далі - Інструкція).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то відповідно до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частини перша та друга статті 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом № 1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника,і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання»,статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Отже, частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (пункт 7.13 постанови).

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернено стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIIIта розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, відповідно до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою згідно додатку 9 до Інструкції. Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів(зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону(абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (пункти 7.14, 7.15 постанови), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 199/7977/16.

Суд враховує, що законодавець визначив, що саме рахунки, визначені у ч. 2 ст. 48 закону є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених у п. 7 ч. 3 ст. 18, ч.2 ст. 48, ч.3 ст. 52, 56 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на таких рахунках.

Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» не зазначено, що вказаний рахунок є виключно для виплати пенсії, оскільки, як зазначено на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

При цьому, в даному випадку арешт накладено саме на банківський рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_7 відкритий у AT КБ`ПРИВАТБАНК», на який він отримує заробітну плату (грошове забезпечення військовослужбовця), що підтверджується випискою із рахунку та довідкою банківської установи.

Зі змісту Конституції України вбачається, що поняття "заробітна плата" у контексті статті 43 Конституції України вживається фактично у широкому значенні, поглинаючи у себе поняття "грошове забезпечення". Тому при правозастосуванні норм статті 43 Конституції України наявны підстави виходити з того, що грошове забезпечення військовослужбовців є заробітною платою у розумінні статті 43 Конституції України. Отже, кожен військовослужбовець має право на грошове забезпечення, не нижче від визначеного законом.

Із відомостей про рух коштів по вказаному рахунку вбачається, що на зазначений рахунок скаржнику надходили грошові кошти, які мають статус саме заробітної плати у розумінні Конституції України.

У постанові від 17.01.2020 по справі №340/1018/19 Верховний Суд роз`яснив, що саме слід вважати рахунками зі спеціальним режимом. Так, Верховним Судом зроблено висновок, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Держбюджету, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Отже, оскільки на вказаний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», відкритий на ім`я боржника, зараховується заробітна плата (грошове забезпечення); боржник звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів на цьому рахунку, на який зараховується заробітна плата, то не зняття арешту з цього рахунку порушує право заявника на своєчасне одержання винагороди за працю, яка захищається законом(стаття 43 Конституції України). Про що йдеться у скарзі, та на підтвердження направлення якої надано копію квитанції.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України), зокрема, шляхом встановлення законом граничних розмірів відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника залежно від видів стягнення (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад такі розміри заборонено законом, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі на підставі повідомлення боржника.

Окрім того, згідно п.10-2 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», - тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).

Отже, чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань в порядку примусового виконання рішення суду за рахунок доходів боржника, а саме заробітної плати, а тому арешт заробітної плати особи, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №642/6675/18.

Отже, вимога ОСОБА_1 , щодо розблокування банківського рахунку (фактично про скасування арешту накладеного на банківський рахунок) № НОМЕР_3 , що відкритий у AT КБ «Приват банк», та належить ОСОБА_1 , на який отримує грошове забезпечення військовослужбовця (зарплатні виплати), є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимог скарги в частині визнання протиправною бездіяльність, посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у незнятті арешту з банківського рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий у AT КБ «Приват банк», та належить ОСОБА_1 , на який отримує грошове забезпечення військовослужбовця (зарплатні виплати) суд зазначає наступне.

У даній справі встановлено, що заявник звернувся із заявою до державного виконавця про скасування арешту зарплатного рахунку. При цьому аргументував це тим, що арешт накладено саме на кошти, які є його заробітною платою, яка розміщена на рахунку призначеному для зарахування в тому числі заробітної плати, держаний виконавець в порушення п. 1 ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешту з грошових коштів заробітної плати не зняв.

При цьому, державним виконавцем не було доведено, що під час здійснення примусового виконання державним виконавцем було перевірено та встановлено, що за зазначеним боржником рахунком наявні інші кошти, що не є його заробітною платою.

Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 , будь-яких коштів заробітної плати, що порушує його право на отримання винагороди за працю.

При цьому, здійснення видаткових операцій з арештованого рахунку, що відповідає приписам п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», та можливість часткового розпорядження коштами на такому рахунку, не може свідчити про належне дотримання вимог законодавства щодо заборони накладення арешту на рахунки боржника на які він отримує заробітну плату,

Наведене свідчить про те, що державним виконавцем допущено бездіяльність щодо не скасування постанови та залишення арешту у тому числі на грошові кошти, що містяться на рахунку заявника, а саме на який він отримує заробітну плату.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця не скасування арешту накладеного на грошові кошти, що знаходяться на рахунку заявника, на який він отримує заробітну плату.

За таких обставин скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 251 ЦПК України, - за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.447,450,451 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де орган чи посадова особа, рішення чи дії якої оскаржуються: Ужгородський відділ державної виконавчої служби в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність, посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у незнятті арешту з банківського рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий у AT КБ «Приват банк», та належить ОСОБА_1 , на який отримує грошове забезпечення військовослужбовця (зарплатні виплати).

Зобов`язати державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт накладений у рамках виконавчого провадження №№ №39456334 та 39456602 на банківський рахунок № НОМЕР_3 , що відкритий у AT КБ «Приват банк», та належить ОСОБА_1 , на який він отримує грошове забезпечення військовослужбовця (зарплатні виплати).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2ст.358 ЦПК України.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош