Справа № 345/1302/23
Провадження № 22-ц/4808/1315/23
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Гудяк Х.М.,

за участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача Калуської міської ради Бреславської М.М., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради про відшкодування заподіяної моральної шкоди, за апеляційною скаргою Калуської міської ради на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Миговичем О.М. 07 вересня 2023 року в м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Калуської міської ради про відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Позовні вимоги, обґрунтовано тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.10.2018 року задоволено його позов, визнано протиправними рішення Калуської міської ради від 26.04.2016 року за №268 в частині продовження приватному підприємцю ОСОБА_1 терміну оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,2610 га з 09.07.2011 року по 08.07.2021 року. Даним рішенням встановлена протиправна діяльність дій Калуської міської ради щодо ухвалення рішення. Калуська міська рада не оскаржувала зазначене судове рішення, що свідчить про повне визнання ним законності та обґрунтованості ухваленого рішення. Таким чином, протягом періоду з 06.10.2018 року по 28.01.2022 року, тобто три роки та дев`ять місяців, не мав можливості правомірно використовувати спірну земельну ділянку внаслідок відсутності на неї правовстановлюючих документів, а саме рішення Калуської міської ради про продовження дії попереднього договору оренди або укладення нового договору. В період з 06.10.2018 року по 28.01.2022 року він звертався до відповідача із письмовими заявами про продовження договору оренди землі. Тільки 26.01.2022 року відповідач уклав з ним договір оренди. Просив стягнути з відповідача на його користь за рахунок бюджетних асигнувань кошти в сумі 50 000,00 гривень заподіяної моральної шкоди внаслідок неправомірних дій та рішень (а.с.1-14).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Калуської міської ради на користь ОСОБА_1 5000,00 грн моральної шкоди (а.с.102-106).

Не погодившись з рішенням суду щодо часткового задоволення позовних вимог Калуська міська рада подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, зокрема про наявність моральної шкоди та причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідача.

Вказує, що суд визнав встановленим факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з наявністю судового рішення у справі №345/3933/17, яким визнано протиправним рішення Калуської міської ради від 26.04.2016 року №268 «Про продовження (поновлення) договорів оренди земельних ділянко» в частині продовження приватному підприємцю ОСОБА_1 строк оренди земельної ділянки з 09.07.2011 року по 09.07.2021 рік».

Позивач посилається на те, що у зв`язку з протиправними діями Калуської міської ради за період з 06.10.2018 року по 28.01.2022 року не мав можливості правомірно використовувати спірну земельну ділянку та у зв`язку з цим зазнав моральної шкоди.

Разом з тим, 23.04.2019 року Калуською міською радою прийнято рішення №2285 «Про поновлення договору оренди землі з підприємцем ОСОБА_1 ». На виконання вказаного рішення позивачу було надано для підписання додаткову угоду до договору оренди землі, що підтверджується протоколом розбіжностей від 20.05.2019 року. Проте, додаткова угода не була укладена у зв`язку із тим, що сторони не досягли згоди щодо окремих умов договору. В подальшому відповідачем 25.02.2021 року прийнято рішення №297 «Про укладення договору оренди землі з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 » та направлено позивачу з проектом договору оренди землі. Однак, 11.05.2021 року на адресу Калуської міської ради від позивача надійшов протокол розбіжностей, в якому останній повідомив, що підписання договору оренди землі у запропонованій редакції є неможливим.

Враховуючи вказані обставини, не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що Калуською міською радою не вживалося жодних дій для укладення договору оренди. Натомість, саме зі сторони позивача мало місце ухилення від укладення такого договору та затягування процедури укладення.

Щодо наданих позивачем доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я у зв`язку із протиправними діями відповідача, то такі, на думку апелянта, не заслуговують на увагу. Зокрема, у довідці невролога від 19.02.2021 року вказано про скарги на головний біль, головокружіння, зниження пам`яті, що є наслідком перенесеного струсу мозку внаслідок перенесеної травми. Тому вказаний доказ не є належним.

Стосовно інших доказів, то вони підтверджують лише факт проходження ОСОБА_1 обстежень. При цьому результати таких обстежень можуть бути пов`язані з віковими змінами, про що й зазначено в ультразвуковому обстеженні серця від 29.05.2019 року.

Водночас, долучені позивачем медичні документи не свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я позивача.

Тому, на думку апелянта, позивачем не доведено той факт, що погіршення стану здоров`я позивача обумовлено саме діями відповідача.

Також зазначає, що ОСОБА_1 звернувся із вимогою про відшкодування моральної шкоди зі спливом строку позовної давності. Рішення Калуського міськрайонного суду у справі №345/3933/17, з яким позивач пов`язує своє право на відшкодування моральної шкоди, прийняте 05.10.2018 року, а цей позов подано 18.03.2023 року, тобто, зі спливом строку позовної давності.

Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.110-114).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача Калуської міської ради Бреславської М.М., позивача ОСОБА_1 , суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2018 року у справі №345/3933/17, з урахуванням ухвали цього ж суду від 26 жовтня 2018 року про виправлення описки, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним рішення Калуської міської ради від 26 квітня 2016 року за №268 в частині продовження приватному підприємцю ОСОБА_1 строку оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,2610 га з 09.07.2011 року по 09.07.2021 рік. Судове рішення набрало законної сили 05 листопада 2018 року (а.с.15-17).

В даній справі встановлено, що відповідно до договору оренди земельної ділянки серії АЕР №598383 від 18 березня 2002 року Калуська міська рада Івано-Франківської області (орендодавець) та підприємець ОСОБА_1 (орендар) уклали зазначений договір.

Калуська міська рада відповідно до рішення від 23.01.2002 року №643 надала, а підприємець прийняв у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку площею 0,2610 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка передана в оренду з метою використання її для розміщення станції технічного обслуговування автомобілів та стоянки автомобілів. Строк дії договору три роки, до 23.01.2005 року (а.с.22-23).

В подальшому даний договір пролонговувався.

Так, рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №1301 від 03.07.2012 року поновлено з 09.07.2011 року договір оренди зазначеної земельної ділянки продовжено на 5 років. Згідно рішення Калуської міської ради від 26.04.2016 року приватному підприємцю ОСОБА_1 продовжено термін оренди земельної ділянки на 10 років з 09.07.2011 року по 09.07.2021 рік.

Відповідно до заяви позивача від 05.12.2016 року, він повторно звернувся до відповідача з вимогою внести виправлення у рішення Калуської міської ради від 26.04.2016 року за №268, яким йому продовжено строк дії договору оренди спірної земельної ділянки не з 09.07.2011 року, а з 09.07.2016 року.

Встановлено, що відповідно до рішення Калуської міської ради №1301 від 03.07.2012 року поновлено з 09.07.2011 року договір оренди спірної земельної ділянки на 5 років, тобто по 09.07.2016 року, що суперечить рішенню Калуської міської ради від 26.04.2016 року за №268, яким приватному підприємцю ОСОБА_1 продовжено строк оренди земельної ділянки на 10 років з 09.07.2011 року по 09.07.2021 рік.

Рішенням Калуської міської ради від 25.02.2021 року №297 укладено договір оренди землі з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з кадастровим номером :17:004:0001, площею 0,2610 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , для розміщення станції технічного обслуговування автомобілів та стоянки автомобілів, строком на 5 років (а.с.80).

Рішенням Калуської міської ради від 16.04.2021 року Калуською міською радою укладено з підприємцем ОСОБА_1 договір оренди спірної земельної ділянки, строк дії договору до 25 лютого 2026 року (а.с.20-21).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд, виходив з того, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення вищих посадови їх осіб органу державної влади. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Суд вважає, що негативні емоції позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, що підтверджено рішенням суду, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями посадових осіб відповідача, а отже могли стати причиною страждань та спричинити моральну шкоду. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач зазначає, що мав на меті використовувати земельну ділянку для здійснення господарської (підприємницької) діяльності, а саме використовувати її для як автостоянку та розмістити на ній станцію обслуговування автомобілів.

Як встановлено із відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, починаючи з 1997 року ОСОБА_1 неодноразово реєстрував та припиняв статус фізичної особи-підприємця (11.11.1997 дата державної реєстрації підприємницької діяльності, а 09.02.2015 припинено; назва КВЕД як основного виду економічної діяльності юридичної особи - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, серед видів економічної діяльності відкрито 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту та ін.); 18.02.2015 р дата державної реєстрації підприємницької діяльності, а 13.01.2016 припинено (назва КВЕД як основного виду економічної діяльності юридичної особи - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, серед видів економічної діяльності відкрито 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту та ін.); 23.02.2016 дата державної реєстрації підприємницької діяльності, а - 06.12.2019 припинено (серед видів економічної діяльності відкрито 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту та ін.); з 18.09.2020р. - дата державної реєстрації підприємницької діяльності, а 02.07.2021 припинено (серед видів економічної діяльності відкрито 55.90 діяльність інших засобів тимчасового розміщування, 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 52.21 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту та ін.); 07.09.2021р. - дата державної реєстрації підприємницької діяльності, а 19.10.2021 припинено (серед видів економічної діяльності відкрито 55.90 діяльність інших засобів тимчасового розміщування).

Із відповіді №365497 від 14.12.2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата державної реєстрації з 23.11.2021 року, номер запису в реєстрі 000000503, і на день розгляду справи судом. Серед видів економічної діяльності відкрито КВЕД 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

Отже земельна ділянка надана в оренду позивачу як фізичній особі-підприємцю з метою ведення господарської діяльності і використання її для розміщення станції технічного обслуговування автомобілів та стоянки автомобілів співпадає із видами економічної діяльності позивача, відкритими протягом усього періоду оренди цієї земельної ділянки.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

З аналізу пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України вбачається, що укладення договору між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем не є безумовною підставою для розгляду спору між ними в порядку господарського судочинства, оскільки для цього слід встановити наявність саме господарських правовідносин між сторонами. За відсутності господарських правовідносин між сторонами, спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з частиною другою статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З аналізу наведених вище норм матеріального права слід дійти висновку, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Отже, наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19), від 26 червня 2019 року у справі №263/15943/17 (провадження № 14-274цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 743/534/16-ц (провадження №14-689цс19) зазначено також, що та обставина, що фізична особа підприємець якщо навіть не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

До позовної заяви позивач додав копію договору оренди землі від 18 березня 2002 року, з якого встановлено, що цей договір укладено між Калуською міською радою Івано-Франківської області та підприємцем ОСОБА_1 .

Підпис орендаря у даному договорі скріплений підписом із зазначенням підприємець ОСОБА_1 .

З огляду на те, що договір оренди землі було укладено 18 березня 2002 року між юридичною особою Калуською міською радою та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (який в подальшому пролонговувався), а також те, що ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, справа за суб`єктним складом та характером правовідносин підлягає розгляду в порядку господарської юрисдикції.

Отже, необхідно дійти висновку, що такі вимоги заявлені позивачем як фізичною особою-підприємцем, яка здійснює господарську діяльність та дані правовідносини підлягають врегулюванню за правилами господарського судочинства.

На виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду першої інстанції з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255,256,374, 377, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Калуської міської ради задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2023 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради про відшкодування заподіяної моральної шкоди закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Позивач вправі протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.