Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2023 Справа №607/8089/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Бабія Н.І.,

розглянувши в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики від 29 вересня 2022 року в сумі 396 145,6 гривень.

Позов мотивовано тим, що 29 вересня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики. Згідно умов укладеного договору позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 180 000 грн строком до 22 листопада 2022 року. У разі недотримання обов`язку ОСОБА_3 зобов`язався виплатити пеню в розмірі п`яти відсотків від позиченої суми за кожен тиждень прострочення. Строк прострочення зобов`язання на момент подання позову 23 повних тижні. Розмір пені, який підлягає стягненню з боржника на користь позивача 207 000 грн. Крім того, відповідно до положень статті 625 ЦК України, Відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням понесених інфляційних втрат, які складають 6 748,89 грн. та 3% річних нарахованих на суму боргу, які складають 2 396,71 грн., а всього 396 145,6 грн.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних суд ухвалив позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 180 000 грн боргу за договором позики, 90 000 пені, 6748, 89 грн інфляційне збільшення та 2396, 71 грн 3 % річних, разом 279145,60 грн та 2791,46 грн судового збору.

02 листопада 2023 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій просив поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2023 року по справі № 607/8089/23.

Ухвалою суду від 17 листопада 2023 року ОСОБА_3 поновлено строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних скасовано. Призначено судове засідання по справі на 07 грудня 2023 року.

01 грудня 2023 року від відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Бабій Н.І., надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості в повному обсязі, виходячи з наступного. Вказує, що відповідачу невідомо про розписку на суму 180 000 грн. від 29 вересня 2022 року. Насправді ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 140 000 грн, і розписку він надав 24 жовтня 2022 року, цей факт може підтвердити мама відповідача ОСОБА_5 , яка була присутньою під час написання розписки. Також цей факт підтверджується скріншотом переписки з батьком відповідача з месенджеру Viber від 24 жовтня 2023 року. Окрім того, в розписці зазначено, що грошові кошти ОСОБА_3 позичає з метою придбання автомобіля, однак відповідач не мав на меті покупки автомобіля в цей час. Вказані обставини дають підстави вважати, що надана розписка не була написана ОСОБА_3 , оскільки насправді останній позичив кошти у ОСОБА_2 у сумі 140 000 грн. Окрім того, враховуючи той факт, що на час звернення з позовною заявою і по теперішній час в Україні запроваджений воєнний стан, а також те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, останній звільняється від сплати в користь ОСОБА_2 пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, на підставі п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши справу, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до копії розписки від 29 вересня 2022 року, ОСОБА_3 підтвердив, що 29 вересня 2022 року отримав в борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 180 000 гривень, які зобов`язався повернути до 22 листопада 2022 року. У разі порушення зобов`язання зобов`язався виплатити пеню в розмірі п`яти відсотків від зазначеної суми за кожен тиждень прострочення виплати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є матір`ю відповідача та 24 жовтня 2022 року була присутня при тому, як її син в присутності дівчини підписав розписку, та сказав, що позичив 140 тис. гривень

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, дослідивши надану позивачем розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого Позивач позичив Відповідачу грошові кошти в сумі 180 000 грн. строком до 22 листопада 2022 року.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Заперечуючи проти позову, відповідачем жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів суду надано не було.

Посилаючись на те, що розписки від 29 вересня 2022 року на суму 180 000 грн він не писав, відповідач та його представник не заявляли клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення приналежності підпису ОСОБА_3 на ній.

Доводи представника відповідача про те, що насправді ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 140 000 грн і розписку він надав 24 жовтня 2022 року, і цей факт підтверджується показами свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила лише те, що була присутня при написанні його сином розписки 24 жовтня 2022 року, та те, що про суму розписки, а саме 140 тис. грн. їй повідмив син.

Разом з тим, такі покази жодним чином не спростовують факту укладення договору позики від 29 вересня 2023 року шляхом написання ОСОБА_3 розписки про отримання в борг грошових коштів від ОСОБА_2 .

Окрім того, частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Також, згідно із пунктом 2 частини першої статті 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі 3 206/6401/18.

За таких обставин, покази свідка ОСОБА_5 не є належним доказом на підтвердження доводів відповідача у даній справі та не можуть підтверджувати того факту, що 29 вересня 2022 року грошові кошти в сумі 180 000 грн. не були одержані ОСОБА_3 від ОСОБА_2 , як це зазначено у розписці.

Інші докази, надані відповідачем, зокрема, скріншот переписки в месенджері, також не є належним доказом на підтвердження доводів відповідача, оскільки жодної інформації щодо договору позики від 29 вересня 2022 року не містить.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_3 не надав будь- яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики повернення позичених грошей в сумі 180 000 грн, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Як вбачається із здійснених позивачем розрахунків за період з 23 листопада 2022 року по 03 травня 2023 року, інфляційні втрати становлять 6 748,89; 3% річних - 2 396, 71 грн., сума пені за вказаний період (23 повних тижні прострочення) від простроченої суми (180 000 грн.), становить 207 000 грн.

Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Так, 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому цей строк був неодноразово продовжений і триває до даного часу.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 734/2023 від 06 листопада 2023 року.

Отже, суми пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 23 листопада 2022 року по 03 травня 2023 року, розрахунок яких здійснено позивачем у позовній заяві у зв`язку з прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки у вказаний період в Україні діяв воєнний стан, що в силу вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, є підставою для звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки.

Від так, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором позики від 29 вересня 2022 року в розмірі 180 000 грн.

Згідно статті 141 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню із відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 45,44 % (задоволено 180 000 грн із загальної суми позивних вимог 396 145,06 грн). Тому, і з відповідача в користь позивача слід стягнути 1800,33 грн. судового збору.

Керуючись статтями 5, 19, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 180000 грн боргу за договором позики.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1800,33 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний тест рішення виготовлено 14 грудня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк