ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м.Суми

Справа №591/4825/23

Номер провадження 22-ц/816/1992/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2023 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст рішення складено 28 серпня 2023 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17 січня 2011 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання позичальницею своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 22 травня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 60 382 грн 81 коп., яка складається з наступного: 49 130 грн 38 коп. заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 11 252 грн 43 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 0,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нараховано комісії, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з необгрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, встановивши переплату по кредиту.

Наголошує на тому, що заява про приєднання до Умов та Правил разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що викладені на банківському сайті Банку складають договір про надання банківських послуг.

Звертає увагу суду на те, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачка знімала кошти через банкомат, розраховувалася кредитною картою за покупки в торгових точках, поповнювала карту через термінали самообслуговування. Всі ці операції підтверджують факт отримання кредитних карт та їх використання, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Відповідачка не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема на погашення заборгованості.

Вважає, що в даному випадку не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Стосовно вимоги про стягнення заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 49 130,38 грн, вказує на те, що відповідачкою не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що підтверджується випискою з карткового рахунку.

З приводу узгодження сторонами Умов та Правил щодо оплати позичальницею процентів за користування кредитними коштами зазначає, що суд не навів жодних правових підстав існування у відповідачки права на користування коштами банку без сплати процентів (безоплатно). Факт сплати відповідачкою платежів на погашення процентів останньою не спростовано.

Встановивши, що банк надав відповідачці саме кредит, а відповідачка його не повернула, суд не мав жодних підстав вважати, що кошти які відповідачка вносила на рахунок платіжних карток слід вважати, як повернення саме кредитних коштів, а не сплату процентів та комісії за їх користування, оскільки відповідачка цього не заперечила, а своїми діями підтвердила сплату процентів за користування коштами банку.

Стосовно розміру процентної ставки зазначає, що якщо суд вважав, що розмір процентної ставки є не погодженим, то він мав керуватися ст. 1048 ЦК України.

Крім того, звертає увагу суду на те, що кошти, які вносилися на погашення боргу за кредитом, у відповідності до ст. 534 ЦК України, спочатку направляються на погашення неустойки та процентів, а лише після цього на погашення тіла кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Маховик Р.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що гроші сплачені відповідачкою за погашення тіла кредиту зараховувалися як кошти для погашення процентів, з приводу яких домовленості між сторонами не було, і ніякими доказами вона не підтверджується. Вказує на те, що позивачем взагалі не надано доказів, на підставі яких ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитною картою «Універсальна», оскільки анкета-заява від 17 січня 2011 року надана банком на оформлення зарплатної картки для отримання на картку заробітної плати, а не кредитної картки «Універсальна», про що свідчить відповідна відмітка у графі «Зарплатна картка». Тому вважає, що додана до позову анкета-заява від 17 січня 2011 року є неналежним та недопустимим доказом на підтвердження факту наявності кредитних правовідносин між сторонами, вона не містить жодної інформації щодо предмета доказування. Зазначає, що наданий банком розрахунок не є первинним банківським документом, а додані до позовної заяви докази не засвідчені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2011 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 36).

На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачкою не підписані (а.с. 37-63).

Також позивачем було надано виписку з рахунку та довідку про зміну умов кредитування (а.с. 19-33; 34).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці за кредитним договором № б/н було надано наступні кредитні картки №№ НОМЕР_1 (дата відкриття 02 листопада 2012 року, термін дії 03/16, тип картки карта «Універсальна»); НОМЕР_2 (дата відкриття 26 листопада 2015 року, термін дії 11/19, тип картки карта «Універсальна»); НОМЕР_3 (дата відкриття 25 липня 2019 року, термін дії 05/23, тип картки карта «Універсальна) (а.с. 35).

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 22 травня 2023 року становить 60 382 грн 81 коп., з яких: 49 130 грн 38 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11 252 грн 43 коп. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-18).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві міститься відмітка про бажання відповідачки оформити на своє ім`я «зарплатної карти», позивачем вказана обставина не спростована, не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачкою укладався договір на отримання кредитних коштів.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Дійсно в анкеті-заяві від 17 січня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаній сторонами, міститься відмітка про бажання відповідачки оформити на своє ім`я зарплатну картку. Проте, відповідачкою не заперечувалося та не спростовано те, що вона користувалася кредитними коштами. Зокрема, з банківської виписки, яка за своєю суттю є первинним банківським документом, вбачається, що ОСОБА_1 розраховувалася кредитними коштами в магазинах, оплачувала житлово-комунальні послуги, знімала готівку в банкоматах тощо. Крім того, вона вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом.

За встановлених обставин справи, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що банком не доведено обставину укладення між сторонами кредитного договору.

Стосовно вимог банку щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 11 252 грн 43 коп. слід зазначити наступне.

В заяві-анкеті від 17 січня 2011 року відсутні умови щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки та не визнаються останньою, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 17 січня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), а вимоги банку щодо стягнення заборгованості за процентами задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги, що у разі, якщо суд вважав, що розмір процентної ставки є не погодженим, то він мав керуватися ст. 1048 ЦК України, колегія суддів зазначає, що вимоги про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України позивачем не заявлялися, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стосовно вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 49 130 грн 38 коп.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Водночас з наданого банком розрахунку вбачається, що позивач нараховував проценти за користування кредитними коштами та частину внесених позивачкою коштів спрямовував на погашення заборгованості за процентами. Відповідно до складових, зазначених під розрахунком банку, вбачається, що за рахунок коштів внесених позивачкою було погашено процентів на суму 834, 60 грн. При цьому, доказів погодження сторонами договору в письмовій формі умов про сплату процентів, як вже зазначалося вище, суду не надано.

Крім того, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк, починаючи з 01 листопада 2015 року погашав проценти за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок процентів усього на суму 28857 грн 67 коп.

Відтак, заборгованість за тілом кредиту за вирахуванням процентів погашених за рахунок тіла кредиту (28857 грн 67 коп.) та коштів, які були внесені позивачкою та які банк спрямував на погашення заборгованості по процентам (834 грн 60 коп.) становить 19438 грн 11 коп. (49130,38 грн 28857,67 грн 834,60 грн).

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 січня 2011 року в сумі 19 438 грн 11 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору: 864 грн 02 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1296 грн 03 коп. за апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 січня 2011 року в сумі 19 438 гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 864 гривні 02 копійки за розгляд справи в суді першої інстанції.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 1296 гривень 03 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова