Номер провадження: 2/205/792/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 20.09.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування наземного транспорту № 1026/18/Дп/01, згідно якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Далі, 13.03.2019 року о 16 год. 20 хв. по пр. Свободи в районі будинку № 1491 у м. Дніпрі, сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та мотоцикла «Yamaha», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 (далі Відповідач).

Позивач наголошує, що вказана дорожньо транспортна пригода сталася в результаті порушення ПДР водієм мотоцикла «Yamaha», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2019 року. Також ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Таким чином, внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Згідно Звіту № 25031901 від 01.04.2018 року про матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку склала 185 645 грн. 43 коп. Позивач на підставі розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту здійснив виплату майнової шкоди на користь власника транспортного засобу марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , у розмірі 135 000 грн. 00 коп.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи обопільність вини обох водіїв, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 67 500 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що у ДТП, яка сталася 13.03.2019 року о 16 год. 20 хв. по пр. Свободи в районі будинку № 1491 у м. Дніпрі, винним визнано ОСОБА_2 , згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року, який набрав законної сили. Відповідно до висновку авто - технічної експертизи, яка була проведена в рамках кримінального провадження, відкритого за ч.2 ст. 286 КК України, саме дії водія ОСОБА_2 , який керував за довіреністю автомобілем «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , що належить власнику ОСОБА_3 , не відповідали вимогам ПДР і перебувають у причинно наслідковому зв`язку із цією ДТП. А тому, відповідач вважає, що стягнення з нього страхового відшкодування на користь позивача не підлягає задоволенню.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» зазначає про повнепідтримання своїх уточнених позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити.

Відповідач та його представник у відкритому судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, просили відмовити їх задоволені, зазначивши, що відповідач винним себе не визнає та просить відмовити в позові у повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву та просив розглядати справу без його участі, проти позову не заперечує.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10.05.2022 року у задоволені клопотання відповідача про залучення в якості співвідповідача по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Арсенал страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - ОСОБА_2 , вирішено відмовити, а залучити до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 31.10.2022 року вирішено витребувати в архіві Ленінського районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 205/4152/19 (1кп/205/828/19), яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000622 від 13 березня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 12.04.2023 року вирішено призначити по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Арсенал страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, судову автотехнічну експертизу. Провадження по даній цивільній справі зупинити на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 23.08.2023 року вирішено поновити провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Арсенал страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 13.03.2019 року близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Logan», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , навпроти будинку № 149 по пр. Свободи в м. Дніпрі, грубо порушуючи правила дорожнього руху скоїв зіткнення із мотоциклом «YAMAHA FZR400RR», д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2019 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП. Разом із цим, мотивувальна частина вказаної постанови містить висновки суду про доведеність вини такого позивача у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, та, одночасно з цим, неможливості застосування щодо такої особи адміністративного стягнення через сплив вказаних строків.

Вказана постанова суду набула чинності у встановленому законом порядку.

Також судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Означеним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , 13 березня 2019 року, близько 16 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухався по пр. Свободи з боку вул. Панаса Мирного, в напрямку Кайдацького шляху, в м. Дніпро, після чого в районі буд.149, зупинився на трамвайному полотні. Перед початком руху керованого ним транспортного засобу, обвинувачений ОСОБА_2 , грубо порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, виїхав на полосу зустрічного руху в районі буд.149 по пр. Свободи, в м. Дніпро, внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом «Yamaha FZR400RR», р/н НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_1 , який рухався справа наліво за напрямком його руху. В результаті зіткнення потерпілому ОСОБА_1 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ділянки осадження на задній поверхні правого передпліччя від верхньої до середньої третини, відкритого поперечного перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків та забійно-рваної рани по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, відкритих уламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків та забійно-рваної рани на передній поверхні лівої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2020 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року відносно ОСОБА_2 , в частині вирішення цивільного позову, скасовано.

Таким чином, вказані постанова суду від 19.06.2019 року та вирок суду за результатами розгляду кримінального правопорушення про встановлення вини як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 у скоєнні вищевказаної ДТП мають преюдиціальне значення для суду, і цей факт не підлягає повторному доказуванню. Адже в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи також підтверджено, що 20.09.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування наземного транспорту № 1026/18/Дп/01, згідно якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Згідно Звіту № 25031901 від 01.04.2018 року про матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку склала 185 645 грн. 43 коп.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не оспорювалась та обставина, що відповідно до умов договору страхування, страхового акту № 006.00382419-3 від 02.05.2019 року позивач сплатив власнику автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученням № 26547748 на суму 135 000 грн. 00 коп.

Оскільки позивач, як страховик, вважає, що у скоєні означеної ДТП наявна вина і відповідача, а тому останній має компенсувати завдану шкоду, а у свою чергу відповідач виникнення такого деліктного зобов`язання по відношенню до нього заперечує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до приписів ч.2ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Представник позивача у своїй позовній заяві порушив питання про стягнення заподіяної шкоди відповідно до норм ст. 993 ЦК України та п. 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Нормами цивільного законодавства передбачено право зворотної вимоги за декількома правовідносинами.

Зокрема, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування»та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Зокрема, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. В порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суд зауважує, що регресні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування.

Таким чином, вимога Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування шкоди, є вимогою, що є похідною від суброгаційних прав страховика.

Судом встановлено, що в даному випадку між страховиком та власником забезпеченого договором страхування транспортного засобу було укладено саме договір добровільного страхування.

І оскільки позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування і зобов`язання з приводу відшкодування шкоди збереглося (шкода ще не відшкодована відповідальною особою), то відбулася заміна суб`єкта в такому зобов`язанні щодо відшкодування шкоди і до позивача перейшли суброгаційні права.

За загальним правилом в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тобто в даному випадку має значення саме сума страхового відшкодування виплачена позивачем потерпілій особі.

Суд вказує, що за частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Суд вказує, що у даному випадку відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП, більш того, у мотивувальній частині означеної постанови у справі про адміністративне правопорушення містяться висновки суду, про те що відповідач також є винним у скоєнні ДТП, суд доходить висновку, що такий учасник справи має нести цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду.

Разом із цим суд зазначає, що п. 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначений Закон є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак у даному випадку матеріалами справи підтверджено, а сторонами не оспорювалась та обставина, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу не була застрахована.

Суд із цього приводу зазначає, що статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, зокрема, якщо шкоди завдано транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Більш того, згідно п. 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яку посилається позивач, саме МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, оскільки ДТП сталося у тому числі з вини відповідача ОСОБА_1 та на момент вчинення пригоди його відповідальність не було застраховано, страхове відшкодування мало б було стягнуто саме з МТСБУ, за рахунок коштів з централізованих резервних фондів, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним нормативно-правовим актом до даного виду правовідносин, і лише у випадку недостатності такого страхового відшкодування, позивач мав би право на стягнення саме з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Однак в даному випадку ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» позов до МТСБУ не пред`являло.

Суд зазначає із цього приводу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Саме на позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє.

Тобто, сторона позивача, сформувавши позовні вимоги та визначивши на свій розсуд відповідача за своїм позовом, має усвідомлювати, що саме позивач несе відповідні процесуальні ризики, які можуть настати у разі, якщо обраний ним спосіб захисту буде визнано неефективним, відповідачі - неналежними, а пред`явлений ним позов необґрунтованим.

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами ст.51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача, та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежних відповідачів є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належних відповідачів.

За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягають, а в задоволені позову суд вимушений відмовити у його повному обсязі, оскільки останній пред`явлений до неналежного відповідача, зокрема до особи, вину якої у тому числі було встановлено у скоєні ДТП, а не до МТСБУ.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 993, 1166, 1191, 1194 ЦК України, ст. 38 п.38.2, п. п. 38.2.1 ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264268, 272 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати у справі покласти на позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан