Провадження № 2/752/7470/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклик сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

у жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Горбачова О.О. звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 27.12.2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 3290.

В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами 27.12.2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 3290. Сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що подружнє життя із відповідачем не склалось. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство між сторонами не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо, у зв`язку із різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами. Збереження формально зареєстрованого шлюбу суперечить її інтересам, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись із даним позовом до суду.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В листопаді 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача не заперечувала проти розірвання шлюбу, однак, просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу або зменшити їх розмір.

В листопаді 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог та стягненні із відповідача на користь позивача судових витрат в повному обсязі.

З будь-якими клопотаннями сторони до суду не звертались.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між сторонами було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 3290, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе, що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Аналогічна позиція викладена і в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позову та те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

В частині розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн., відповідач визнав позов, а тому суд вважає, що 50% від вказаної суми в розмірі 536,80 грн. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а інша половина суми сплаченого судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

В частині стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Судові витрати у справі складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що представництво позивача в рамках розгляду даної справи здійснював адвокат Горбачов О.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.10.2023 р.

Крім того, стороною позивача надано суду докази, які підтверджують фактичне отримання позивачем послуг від адвоката, а також сплату позивачем коштів на користь адвоката в пред`явленому до стягненні розмірі.

Однак, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, суд приймає до уваги те, що Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що витрати на правову допомогу у даній справі в розмірі 10000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки, перевіряючи перелік виконаних робіт за договором, та опис змісту наданої адвокатом правової допомоги з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи.

Враховуючи викладене, та проаналізувавши надані докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, їх обсяг, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому перевіривши наявні у матеріалах справи докази на відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем в рамках розгляду даного спору до 3000,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу та часткового задоволення вимог заяви про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, понесених в рамках розгляду даного спору, в зв`язку із отриманням правової допомоги, - в сумі 3000,00 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 81, 133, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 27.12.2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 3290.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви на підставі квитанції ID: 8628-3555-5909-6855 від 12.10.2023 року, - в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

У стягненні решти витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повні ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області, громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Луганськ Луганської області, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий Н.П. Чередніченко