ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2028/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 707/755/23 Категорія: 305010000 Демчика Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;

особа, яка подала апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

17.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду Українив Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що з 2009 року вона здобула право на о тримання пенсії за віком. До липня 2014 року вона перебувала на обліку в УПФУ в Луганській області.

З 01.08.2014 року по 30.09.2016 року вона отримувала пенсію в УПФУ в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

У 2016 році вона зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та 29.11.2016 року звернулася до ГУ ПФУ в Черкаській області та відкрила на своє ім`я рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк України» для нарахування та виплати пенсійного забезпечення.

З 01.10.2016 року до вересня 2017 року ГУПФУ в Черкаській області здійснювалося нарахування та виплата їй пенсійного забезпечення, яке гарантовано державою.

У вересні 2017 року на картковий рахунок позивача не була зарахована щомісячна пенсія.

Протиправна бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області встановлена судовим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року у справі № 580/3030/19.

На теперішній час, протягом трьох років, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року, яке набрало законної сили 21.01.2020 року, не виконано.

Зазначила, що на підставі виконавчого листа № 580/3030/19 від 28.02.2020 року, 02.03.2020 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61418833 про зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області виплатити ОСОБА_2 заборгованість по пенсії за віком за період з 01.09.2017 року по 30.04.2019 року в сумі 66710,55 грн.

21.05.2020 року на адресу ВПВР УЗПВР у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ) надійшло повідомлення з ГУ ПФУ в Черкаській області про те, що управлінням проведено перерахунок пенсії позивач та буде здійснено виплату у відповідності до Постанови КМУ від 22.08.2018 № 649.

В зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, 18.06.2020 складено акт та накладено штраф в розмірі 5100 грн. Також, 05.10.2020 року в зв`язку з невиконанням рішення суду повторно накладено штраф в подвійному розмірі 10200 грн.

05.10.2020 року постановою ВПВР УЗПВР у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ) виконавче провадження № 61418833 закінчено та до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області надіслано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за № 11085.

Також, зазначила, що 01.03.2021 року вона звернулася до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про виконання рішення суду у справі № 580/3030/19 від 06.11.2019 року та отримала відповідь, що «…рішенням судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити виплату пенсій внутрішньо переміщеним особам за минулий період, виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Отже виплату пенсії за період, зазначений у рішенні суду, буде здійснено з урахуванням вимог пункту 1 Постанови КМУ № 637 після прийняття КМУ передбаченого вказаною нормою окремого порядку. Наразі такий порядок КМУ не прийнято…».

Вважає, що протиправними діями ГУ ПФУ в Черкаській області їй завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого виникло погане самопочуття та пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, нервозність, дратівливість, порушення сну, побоювання про майбутній стан здоров`я.

Розрахунок моральної шкоди за порушення права на соціальний захист позивач розраховує наступним чином. Сума заборгованості пенсії складає майже 70000 грн., строк заборгованості майже 6 років, тому виплату у розмірі 420000 грн. (70000 грн. х 6 років), вважає розумною і справедливою компенсацією моральної шкоди.

Просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь 420000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь держави судовий збір в розмірі 12,77 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 у справі № 580/3030/19, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України,

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних втратах і стражданнях внаслідок обмеження її соціальних прав, чим були порушені нормальні життєві зв`язки, оскільки для поновлення своїх прав позивач змушена була звертатись до суду.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 420000 грн. є завищеним та не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості.

Тому, з урахуванням фактичних обставин справи, суд першої інстанції з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також принципу пропорційності, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Черкаській області подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2023 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню.

Скаржник вважає, що для констатації факту заподіяння моральної шкоди необхідно встановити протиправність поведінки державного органу чи його службової (посадової) особи, наявність такої шкоди (моральні страждання, переживання, погіршення стану здоров`я, докладання додаткових зусиль для організації свого життя), та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Стверджує, що саме позивач має зазначити, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив при визначенні її розміру та якими доказами це підтверджується, а отже звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме витрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження.

Зазначає, що судом першої інстанції, при задоволенні позовних вимог, проігноровано те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями і протиправними діями відповідача, а отже для відшкодування позивачу моральної шкоди підстави відсутні.

Наголошує на тому, що саме по собі існування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 580/3030/19 не є безумовним підтвердженням завдання позивачу моральної шкоди.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу та посилаючись на те, що позиція скаржника є неправомірною, необґрунтованою та незаконною, а нею відповідно до вимог чинного законодавства України повністю наведено всі обставини щодо протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень, наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та 30.12.2009 отримала пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період 01.09.2017 по 30.04.2019 в сумі 66710,55 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період 01.09.2017 по 30.04.2019 в сумі 66710,55 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.03.2020 року відкрито виконавче провадження № 6141883 з виконання виконавчого листа № 580/3030/19, виданого 28.02.2020 року Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 01.09.2017 року по 30.04.2019 року в сумі 66710,55 грн.

05.10.2020 року за № 11085 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

05.10.2020 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчене виконавче провадження № 6141883 з виконання виконавчого листа № 580/3030/19, виданого 28.02.2020 року Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 01.09.2017 року по 30.04.2019 року в сумі 66710,55 грн.

30.03.2021 року за № 2760 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Листом № 1684-1525/Б-03/8-2300/21 23.03.2021 року ГУ ПФ України в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно із пунктом 1 постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює письмові виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Таким чином, рішення судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити виплату пенсій внутрішньо переміщеним особам за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Отже, виплату пенсії за період, зазначений у рішенні суду, буде здійснено з урахуванням вимог пункту 1 Постанови КМ № 637 після прийняття Кабінетом міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку. Наразі такий порядок Кабінетом міністрів України не прийнято.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що в даному випадку, протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 у справі № 580/3030/19, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних втратах і стражданнях внаслідок обмеження її соціальних прав, чим були порушені нормальні життєві зв`язки, оскільки для поновлення своїх прав позивач змушена була звертатись до суду, а отже суд першої інстанції правильно виходив з наявності підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.

Звертаючись з позовом до суду позивач визначила розмір відшкодування моральної шкоди наступним чином. Сума заборгованості пенсії складає майже 70000 грн., строк заборгованості майже 6 років, тому виплату у розмірі 420000 грн. (70000 грн. х 6 років), вважає розумною і справедливою компенсацією моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20).

Колегія суддів зазначає, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку органів державної влади завжди викликають негативні емоції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та справедливим висновок суду першої інстанції, що з урахуванням фактичних обставин справи, беручи до уваги принцип розумності та справедливості, а також принцип пропорційності, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково зазначено, що грошові кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Так, відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Отже, судом першої інстанції не враховано, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, оскільки відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади та таким органом у цій справі є ГУ ПФУ в Черкаській області. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Тому резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. необхідно викласти в новій редакції. В іншій частині рішення суду першої інстанцій підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного вище апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Черкаській областіслід задовольнити частково, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.». В іншій частині рішення суду першої інстанцій підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2023 року в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді