Справа № 456/3667/23
Провадження № 2-о/456/128/2023
Рішення

іменем України

(заочне)

27 листопада 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Дверій Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/3452/23 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Стрийська міська рада Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Заявник звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: спільного постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Стрілків Стрийського району Львівської області, однією сім`єю з 1990р., до часу її смерті.

В заяві зазначила, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - рідні сестри чоловіка заявника ОСОБА_5 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка ОСОБА_4 і племінниця її чоловіка.

ОСОБА_3 була головою господарства зареєстрованого, як колгоспний двір, розташованого в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.05.1988р. Племінниця ОСОБА_2 була єдиним і останнім членом цього колгоспного двору згідно записів по господарських книг села.

За життя, 28.12.1989р., ОСОБА_3 , склала заповіт посвідчений в Стрілківській сільській раді Стрийського району Львівської області, яким розпорядися всім належним їй майном в користь чоловіка заявниці та користь племінниці (по 1/2 частині кожному). Але даний заповіт є нікчемним, оскільки відповідно до ст.563 ЦК України в редакції 1963р. спадщина у випадку смерті члена колгоспного двору в майні двору не відкривалася.

Все майно двору переходило у власність останньому члену колгоспного двору, тобто ОСОБА_2 . Племінниця ОСОБА_2 , була інвалідом з дитинства, другої групи по зору, безтерміново, згідно довідки офтальмологічної МСЕК серія JIB А -1 № 164296 від 21.11.2003р. В силу хвороби вона потребувала сторонньої допомоги, догляду, тому в неї не склалося особисте життя. Вона була одинокою, не мала своєї сім`ї.

Мати народила племінницю не будучи в шлюбі. Тому вона з народження проживала з тіткою ОСОБА_3 в господарстві в АДРЕСА_1 , де мала зареєстроване місце проживання, а після смерті тітки, чоловік заявниці забрав племінницю до них, в їхнє господарство, розташоване в АДРЕСА_2 . З того часу вона проживала з ними, як член сім`ї. Вони разом вели господарство, мали спільний бюджет, разом обробляли земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік заявниці ОСОБА_5 помер. А племінниця ОСОБА_2 продовжувала проживати у господарстві до часу своєї смерті. Вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник поховала її і доглядає за її могилою.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина - належний їй будинок в АДРЕСА_1 . Заповіту за життя вона не склала. Так як спадкоємців першої, другої, третьої черги після смерті ОСОБА_2 немає, заявник відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, четверта черга спадкоємців за законом, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Але цей факт може встановити лише суд. Без встановлення цього факту нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину за законом, тому змушена звертатись до суду.

Представник заявника ОСОБА_1 , - ОСОБА_6 , в судовому засіданні, заяву підтримала та просила її задоволити. Проти прийняття заочного рішення не заперечила.

Представник заінтересованої особи Стрийської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно дост.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно зч.1ст.4,ч.1ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку,встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд,здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений за коном або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав заявниці за пред`явленою заявою вимогами цивільного характеру, зокрема щодо спадкування, та причетність до порушення таких її прав зацікавленої особи Стрийської міської ради Львівської області, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 16.09.1978р. вбачається, що 16.09.1978р., було зареєстровано шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка після реєстрації шлюбу, змінила прізвище на ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 24.02.1960р., вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , народилась ОСОБА_2 , та в графі батьків зазначено лише матір ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про смерть від 17.02.2023, НОМЕР_1 , виданого Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Стрілків Стрийського району Львівської області, померла ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 23.07.1969р., вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 , народився ОСОБА_5 , та графі батьків зазначено батьком ОСОБА_10 , в графі матері зазначено ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про смерть від 16.03.2023, НОМЕР_2 , виданого Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Стрий Львівської області, помер ОСОБА_5 .

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Стрілківської сільської ради Стрийського району 28.12.1989р., вбачається, що ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, заповіла все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що матиме право заповіла одну другу частину своєму братові ОСОБА_5 і одну другу частину своїй племінниці ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть від 20.03.1990, НОМЕР_3 , виданого Стрілківською міською радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Стрілків Стрийського району Львівської області, померла ОСОБА_3 .

Згідно висновку медико-соціальних (експертних) комісій від 21.11.2003р., вбачається, що ОСОБА_2 , надана друга група інвалідності по зору з дитинства, безтерміново.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.08.1988р., виданого виконавчим комітетом Стрийської районної ради Львівської області, вбачається, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , на праві власності рахується за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 .

Згідно витягу з по господарської книги с. Стрілків від 13.06.2023 за №274, вбачається, що станом на 15.04.1991 року, будинковолодіння АДРЕСА_1 віднесено до групи колгоспних дворів та рахується за ОСОБА_2 , головою домогосподарства.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Стрийської міської ради від 13.06.2023 за №273, вбачається, що племінниця ОСОБА_2 ,1960 р.н. з березня 1990 року (з дати смерті тітки ОСОБА_3 ) до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала фактично разом без реєстрації однією сім`єю у її господарстві в АДРЕСА_2 ,вели спільне господарство та побут , оскільки була одинокою, потребувала сторонньої допомоги через інвалідність.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Стрийської міської ради від 13.06.2023 за №275, вбачається, що ОСОБА_2 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала і була зареєстрована у господарстві в АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення старости с. Миртюки, Миртюківського старостинського округу від 12.06.2023 за №76, вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі села Стрілків Стрийського району Львівської області господарство в АДРЕСА_1 належало до суспільної групи господарства станом на 15.04.1991 року - колгоспний двір та в даному господарстві були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Станом на 15.04.1991 р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , особа з інвалідністю другої групи по зору, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , була зареєстрована одна в господарстві за адресою АДРЕСА_1 (господарство померлої тітки ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 ). ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - племінниця чоловіка ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 була одинокою, власної сім`ї не мала, фактично проживала без реєстрації в господарстві ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 з 1990р.до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство та побут. Поховання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , а/з № 68 від 17.02.2023 р. здійснила тітка ОСОБА_1 за власні кошти.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , суду пояснили, що дійсно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті з 1990 року проживала разом із ОСОБА_1 , яка здійснювала за нею догляд, піклувалась за нею, проживала разом.

Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутнє підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

До вказаних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

В судовому засіданні спадкоємців першої, другої та третьої черг, які б претендували на спадкове майно, не встановлено.

Відповідно до ст. 1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В поданій до суду заяві заявник зазначила, що з 1990 року і до дня смерті спільно, однією сім`єю проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка доводилась їй племінницею чоловіка, допомагала їй по господарству, здійснювала за нею догляд. Вказані обставини підтвердили безпосередньо допитані в судовому засіданні свідки.

У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Окрім того, факт проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю з 1990 року додатково підтверджується листом №76 від 12.06.2023, виданими старостою с. Миртюки Миртюківського старостинського округу. виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

При цьому обов`язок доказування та подання доказів встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Окрім того, місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

Висновки суду за результатами розгляду заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що заявник дійсно постійно проживав однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 з 1990 року до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Керуючись СТ..7, 10, 12, 13, 18, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 проживала з спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Стрілків Стрийського району Львівської області однією сім`єю з 1990 р. до часу її смерті.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачкою до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлений 07.12.2023.

Суддя Р. Т. Шрамко