Справа № 761/5056/22
Провадження № 6/761/1022/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Решти Д.О.

представників позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Конончук З.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву про відстрочку виконання постанови суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - адвоката Конончук З.В. про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/5056/22 позовні вимоги ОСОБА_3 (надалі - стягувач) до ОСОБА_5 (надалі - боржник-1), ОСОБА_4 (надалі - боржник-2) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_5 пеню у розмірі 167 671,31 грн., а з ОСОБА_4 - 178 487,12 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 21.06.2023 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено в мотивувальній частині, в іншій частині рішення залишено без змін. Відтак, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду, яка набрала законної сили, боржник-1 зобов?язаний сплатити стягувачу заборгованість за аліментами та пеню у сумі разом - 335 342 грн., а боржник-2 - пеню у сумі 178 487,12 грн. Після подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження, ОСОБА_4 та її батьком було сплачено заборгованість за аліментами декількома платежами, а всього боржником 2 було сплачено заборгованість за аліментами у сумі 235 549 грн. після подачі апеляційної скарги. На погашення заборгованості доньки батьками ОСОБА_4 було витрачено всі сімейні заощадження, які накопичувалися ними протягом багатьох років. Щоб сплатити заборгованість ОСОБА_5 , на належну йому на праві власності земельну ділянку було накладено арешт та проведено оцінку, об?єкт знаходиться на стадії реалізації. Іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, у боржника 1 немає. Сімейний бюджет було потрачено на погашення заборгованості за аліментами ОСОБА_4 . Відтак, боржники не в змозі одразу виплатити всю нараховану їм пеню за несвоєчасну сплату аліментів. При цьому, у виконавчих провадженнях про стягнення з боржників аліментів уже здійснено всі необхідні дії для виявлення та реалізації наявного майна та грошових коштів - накладено арешт на рахунки боржників, здійснюються максимально можливі шомісячні відрахування із заробітної плати, реалізовується наявне у ОСОБА_5 нерухоме майно. Хвороба матері боржника-2 ОСОБА_4 зумовлює необхідність проведення дуже дороговартісного лікування. Представник заявників також звертав увагу суду на скрутне матеріальне становище боржників для одноразової виплати нарахованої пені по аліментам, яка утворилась внаслідок тривалого розгляду справи в суді першої істанції, з огляду на низький рівень заробітної плати, з якої і так вираховується 50 % заборгованості, скрутне матеріальне становище в сім`ї та відсутність будь-якого іншого майна, яке могло б бути реалізоване в рахунок погашення заборгованості, а відтак вказував на неспроможність боржників на даний час повністю виконати рішення суду.

На переконання представника боржників, відстрочення виконання рішення суду на 1 рік допоможе молодій сім`ї спочатку розрахуватись з заборгованістю по аліментам та допоможе накопичити кошти на лікування матері боржника 2, у зв`язку з чим, просила суд відстрочити виконання постанови Київського апеляційного суду від 21.06.2023 року по справі №761/5056/22 по сплаті пені за несвоєчасну сплату аліментів на один рік.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року дану заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви в судовому засіданні.

13.09.2023 року на адресу суду надійшли заперечення представника стягувача на заяву про відстрочення виконання рішення суду, відповідно до змісту яких представник заперечував з приводу задоволення заяви з огляду на відсутність обґрунтованих підстав для її задоволення. Зазначає, що боржниками не доведено виняткових обставин, за яких допускається розстрочення виконання рішення суду. Крім цього, звертає увагу, що питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів обох сторін, в тому числі стягувача.

В судовому засіданні представник боржників заяву підтримав, просила її задовольнити.

Представник стягувача заперечила щодо задоволення заяви.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року відібрано малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , без позбавлення батьківських прав, встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном малолітньої ОСОБА_7 . Стягнуто аліменти з відповідачів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 178 487, 12 грн. (сто сімдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят сім грн. дванадцять коп.) Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 167 671,31 грн. (сто шістдесят сім тисяч шістсот сімдесят одна грн. тридцять одна коп.). В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , подану представником Конончук Зоряною Володимирівною , задоволено частково. Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення залишено без змін. Вказаною постановою суду апеляційної інстанції вказано, що правильним періодом нарахування пені на розмір заборгованості по аліментам слід вважати з грудня 2020 року по липень 2022 року. Загальний розмір пені, який нарахований на наявну заборгованість ОСОБА_5 за період з 16 грудня 2020 року по 01 вересня 2022 року становить 295 248,07 грн. Загальний розмір пені, який нарахований на наявну заборгованість ОСОБА_4 за період з 16 грудня 2020 року по 01 вересня 2022 року становить 283 365,05 грн. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів ОСОБА_3 має право на стягнення зі ОСОБА_5 пені у розмірі 167 671, 31 грн., а зі Поповкіної 178 487, 12 грн. (в межах заявлених позовних вимог).

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Підставами для відстрочки виконання судових рішень у справі №761/5056/22 згідно поданої заяви представника боржників є скрутне матеріального становище, а також важка хвороба матері боржника 2, яка потребує дороговартісного лікування.

Судом встановлено, що згідно наданих відповідачами (боржниками) документів, а саме: листа Голосіївського ВДВС у м. Києві від 21.08.2023 року заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів станом на 01.08.2023 року становить 168 696,39 грн. При цьому, 16.08.2023 року на онлайн платформу Електронної системи публічних закупівель «Prozorro» державним виконавцем виставлено на продаж арештовану земельну ділянку, номер лоту 64846708.

Загальний розмір пені, який нарахований на наявну заборгованість ОСОБА_5 за період з 16 грудня 2020 року по 01 вересня 2022 року становить 295 248,07 грн.

З наданих суду документів заборгованість ОСОБА_8 станом на 24.08.2023 року становить 12 190 грн. 45 коп. Загальний розмір пені, який нарахований на наявну заборгованість ОСОБА_4 за період з 16 грудня 2020 року по 01 вересня 2022 року становить 283 365, 05 грн.

Як зазначав представник боржників, державним виконавцем відраховується по 50% з заробітної плати Боржника - 1 ОСОБА_5 , яка складає 8500 грн. та заробітної плати ОСОБА_4 яка складає 10 000 грн. на місяць, а їх сімейний бюджет потрачено на погашення заборгованості по аліментам ОСОБА_4 , відтак боржники не в змозі одразу виплатити всю нараховану їм пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

Разом з тим, в заяві представник боржників особисто вказав, що заборгованість за боржника 2 була сплачена її батьком, а тому суд приходить до висновку, що вказаний факт не вплинув на сімейний бюджет боржників.

Окрім того, боржники є молодими, працездатними людьми та не позбавлені можливості працювати та окрім основного місця роботи, отримувати додатковий дохід.

Постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що будучи обізнаними про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з відповідачів аліментів, відповідачі не були позбавлені можливості звернутися до державного виконавця та надати йому відомості про офіційне працевлаштування. Натомість матеріали справи містять, що ОСОБА_4 звернулась до державного виконавця із заявою щодо перерахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до її заробітної плати лише 10 лютого 2022 року, а ОСОБА_5 звернувся із такою ж заявою лише 15 лютого 2022 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 11 січня 2022 року було звернуто стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_5 . Відповідно до вказаної постанови встановлено, що ОСОБА_5 отримує дохід у ТОВ «ГОЛВУД».

Постановою державного виконавця від 27 січня 2022 року було звернуто стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_4 . Відповідно до вказаної постанови встановлено, що ОСОБА_4 отримує дохід в ТОВ «ШАХТАР-СЕРВІС».

Суд в даному випадку зазначає, що надані боржником 2 документи щодо стану здоров`я її матері не відносяться до обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення у справі №761/5056/22, адже у матері боржника 2 наявне нерухоме майно, вона, як повідомляє представник боржників, має чоловіка ОСОБА_9 , який отримує пенсію, а також доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також не перебуває у безпорадному стані на утриманні боржника-2.

Судом також враховано інтереси стягувача, поведінку боржників при сплаті аліментів, що призвела до звернення стягувача з позовом до суду ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 21.06.2023 року вбачається, що порушення зобов`язання зі сплати аліментів з боку боржників виникло ще у грудні 2020 року. Вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому відстрочення виконання судового рішення про стягнення з боржників пені, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що боржниками не доведено існування у них виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення по справі №761/5056/22, а складне матеріальне становище боржників не свідчить ні про винятковість, а ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі №761/5056/22, а тому, заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про відстрочку виконання постанови суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 25.12.2023 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА