Справа № 640/8854/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2023 року . м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі -Мордухович К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерне товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
18.05.2018 р. позивач Акціонерно-комерційний і соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором №839/3/27/38/7-31 від 07.02.2007 року в розмірі 3858,22 доларів. США та судових витрат.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем Акціонерно-комерційний і соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час змінена назва Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк» зазначено, що 07.02.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір кредиту № 839/3/27/38/7-31 на купівлю автотранспортних засобів на суму 37 548,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 06.02.2013 року включно. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, в результаті чого станом на 02.02.2018 року виникла заборгованість за кредитом 2711 доларів США, сума заборгованості за відсотками 1147,22 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_3 , із фізичною особою, відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 839/4/27/38/7-66 від 07.02.2007 року, відповідно до чого і позичальник, і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.07.2018 року було відкрите провадження про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження,
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 01.08.2018 року було задоволено клопотання відповідачів, про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, подали до суду 14.08.2018 року відзив, посилаючись на те, що 07.02.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-31 на купівлю автотранспортних засобів і надано 37 548,00 доларів США зі сплатою 10,5% річних, встановленим графіком погашення заборгованості та встановленим кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 06.02.2013 року включно. 07.02.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 839/4/27/38/7-66. 17.10.2008 року між АКБСР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 839/3/27/38/7-31 від 7 лютого 2007 року, за якою було змінено умови кредитування, з 20.10.2008 року встановлена процентна ставка за користування кредитом на рівні 12,5% річних. Додаткова угода про зміну процентної ставки за користування кредитом з ОСОБА_2 , як поручителем, не укладалася.
16.07.2013 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , було укладено договір про внесення змін №3 до договору кредиту № 839/3/27/38/7-31 від ) 07.02.2007 року за яким було встановлено залишок заборгованості 5115.28 доларів США, графік погашення кредиту та кінцевий строк повернення кредиту до 15 січня 2015 року включно. Аналогічний договір було укладено із поручителем ОСОБА_2 . Відповідачі, посилаючись на визначений кінцевий строк повернення кредиту до 15.01.2015 року, просять застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачем його пропущено. Крім того, відповідачі посилаються на те, що за період з 16.07.2013 року до 15.01.2015 року ними було сплачено 4 288,85 доларів США, що не відповідає наданим позивачем розрахункам.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року було закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.04. 2019 року провадження по справі було зупинено на 6 місяців з дня смерті відповідача для залучення правонаступників, у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_3 , яка наступила 12.02.2019 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2019 року провадження по даній справі було поновлено.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2020 року до участі по справі було залучено в якості відповідача ОСОБА_1 , яка подала до суду заяву, в якій повідомила, що прийняла спадщину після батька ОСОБА_3 .
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, за якими не визнає позовних вимог, просить застосувати строк позовної давності, і посилається на те, що банком не надано доказів підтвердження позовних вимог, та правильності розрахунків.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11.03.2020 року замінено позивача з ПАТ «УКРСОЦБАНК» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк».
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2020 року задоволено клопотання відповідача та витребувано з П*ятої нотаріальної контори відомості про осіб, що звернулися з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2020 року за клопотанням відповідача призначено судову економічну експертизу, зупинено провадження у справі.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2022 року поновлено провадження у справі після проведення судової економічної експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 року замінено назву позивача з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
Відповідач ОСОБА_2 надала письмові заперечення, посилаючись на те, що заява була подана із пропуском процесуального строку.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.
В судове засідання, призначене на 05.12.2023 року представник позивача АТ «СенсБанк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому він підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити та стягнути заборгованість з відповідачів.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зв`явилися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені своєчасно та належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутністю, просять у задоволенні позову відмовити, посилаючись на пропуск позивачем позовної даності.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , було укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-31 на купівлю автотранспортних засобів (а.с.7-9,103-106).
Відповідно до п.1.1 ОСОБА_3 , було надано 37 548,00 доларів США зі сплатою 10,5% річних, встановленим графіком погашення заборгованості та встановленим кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 06 лютого 2013 року включно.
Відповідно до п. 1.3.1 умовою надання кредиту було укладення договору поруки з ОСОБА_2 .
07 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки № 839/4/27/38/7-66 від 07 лютого 2007 року, згідно умов якого ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язалася перед позивачем у повному обсязі відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту № 839/3/27/38/7-31 (а.с.20).
Згідно до п.2.1. кінцевий термін повернення кредиту визначений до 6 лютого 2013 року з визначенням 10,5 % річних та можливих штрафних санкцій у разі порушення умов договору.
17 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 839/3/27/38/7-31 від 7 лютого 2007 року, за якою було змінено умови кредитування, а саме: відповідно до п.1.1 з 20 жовтня 2008 року була встановлена процентна ставка за користування кредитом на рівні 12,5% річних. Згідно до п.2. інші умови договору залишилися без змін.
Додаткова угода про зміну процентної ставки за користування кредитом з ОСОБА_2 , як поручителем, не укладалася.
01 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , було укладено договір про внесення змін №2 до договору кредиту № 839/3/27/38/7-31 від 07 лютого 2007 року у зв`язку із переходом кредитора на нове програмне обслуговування в ІБС «Flex Cube».
Договір про внесення змін №2 до договору кредиту № 839/3/27/38/7-31 від 07 лютого 2007 року у зв`язку із переходом кредитора на нове програмне обслуговування в ІБС «Flex Cube» з ОСОБА_2 , як поручителем, не укладалася.
16 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , було укладено договір про внесення змін №3 до договору кредиту № 839/3/27/38/7-31 від 7 лютого 2007 року за яким було встановлено залишок заборгованості, графік погашення кредиту та кінцевий строк повернення кредиту до 15 січня 2015 року включно.
16 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 , було укладено договір про внесення змін до договору поруки № 839/4/27/38/7-66 від 7 лютого 2007 року, згідно до якого було змінено кінцевий термін повернення кредиту до 15 січня 2015 року включно.
Вищезазначеними договорами сторони підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату їх підписання складає 5 115,28 доларів США. За погодженим сторонами Графіком, ОСОБА_3 мав погашати кредитну заборгованість протягом з серпня 2013 року по січень 2015 року по 284,18 доларів США. Інші положення цього кредитного Договору, залишились незмінними.
Детальний розпис сукупної вартості Кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання Кредиту наведено в Додатку 2 до цього Договору про внесення змін та є його невід`ємною частиною.
Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж ОСОБА_3 , здійснив 29.09.2014 року. І доказів на спростування зазначеного ніким не надано.
Відповідно до договору кредиту із змінами від 16 липня 2013 року, перебіг строку позовної давності для звернення банку до суду з вимогою захисту своїх інтересів починається з 16 січня 2015 року і закінчується 16 січня 2018 року. Інших договорів або правових підстав для збільшення строку позовної давності позивачем до суду не надано.
За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
За змістом статті 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.
Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Згідно пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України.
Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті 261 Цивільного кодексу України).
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.
За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.
Судом встановлено, що у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором I№ 839/3/27/38/7-31 від 07 серпня 2007 року, він допустив заборгованість за тілом кредиту, яка зазначена у позові та наданих позивачем розрахунках.
І дані обставини не спростовані відповідачами по справі, в тому числі і даними, що викладені у висновку проведеної експертизи.
В той же час, останній платіж в рахунок погашення суми заборгованості за наданим кредитом згідно розрахунку був здійснений 29.09.2014 р,, а кінцевий строк повного погашення кредиту встановлений у додатковому договорі від 16 липня 2013 року з визначенням кінцевого терміну 15 січня 2015 року включно та залишку по кредиту 5 115,28 доларів США.
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позивач - Банк звернувся до суду з позовом поштою 14 травня 2018 року після спливу трьох років після кінцевого строку повернення кредиту (15 січня 2015 року), тобто поза межами строку позовної давності.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Зважаючи на вищевикладене та досліджені судом докази. слід дійти висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку сплив, оскільки позивач звернувся з вказаним позовом до суду 14 травня 2018 року, поза межами строку позовної давності у вигляді 3-х річного строку. Клопотань про поновлення строку позивачем під час розгляду справи не заявлялось.
Згідно статті 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, відсоткам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє.
Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України.
Крім того, відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки.
Згідно до договору кредиту із змінами від 16 липня 2013 року кінцевий термін погашення заборгованості визначений 15 січня 2015 року.
У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
У відповідності до правового висновку Верховного суду України від 17 вересня 2014 року у справі 6-6цс 14 порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Таким чином, строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобов`язання поруки. І право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 27 січня 2016 року у справі 6-990цс15, а саме за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, коли такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частини 4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Відповідно до п. 7.3 договору кредиту № 839/3/27/38/7-31 від 7 лютого 2007 року договір набрав чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
Відповідно до графіку погашення заборгованості, визначеного 16 липня 2013 року договором про внесення змін до договору поруки № 839/4/27/38/7-66 від 7 лютого 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 , останній платіж повинен був здійснений до 15 січня 2015 року.
Починаючи з 16 січня 2015 року згідно до викладеної вище Правової позиції ВСУ, розпочався сплив шестимісячного строку пред`явлення позову до ОСОБА_2 , як до поручителя, і цей строк закінчився 16 липня 2015 року.
Враховуючи, що позов Банку до поручителя ОСОБА_2 подано поза межами 6-місячного строку 14.05.2018 року і відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, а інших доказів щодо звернення до поручителя протягом встановленого законом строку не пред*являлось, суд вважає, що позовні вимоги до поручителя не підлягають задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача щодо наслідків пропуску позивачем позовної давності.
Також, суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою 16 жовтня 2023 року.
В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача ОСОБА_2 , яка зазначає, що уточнена позовна заява була подана позивачем з пропуском процесуального строку.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02.04.2019 року провадження по справі було зупинено на 6 місяців з дня смерті відповідача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 14 серпня 2019 року та залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника. 09 серпня 2019 року АТ «СенсБанк» звернувся до 8 Харківської державної нотаріальної контори з претензією-вимогою.
Відповідно до витягу із Спадкового реєстру була заведена спадкова справа № 195П/2019 за заявою позивача.
Відповідачі ОСОБА_2 , дружина позичальника, та ОСОБА_1 , дочка позичальника до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність».
Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Інші правові наслідки передбачені частиною четвертою статті 267 ЦК України, за якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відтак, визначені у статті 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними за своєю правовою природою та наслідками строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
При цьому, суд зазначає, що звернувшись з претензією до спадкоємців шляхом подачі заяви до нотконтори, позов до позичальника-відповідача, як і до поручителя-відповідача був поданий із пропуском позовної давності за відсутності поважних причин. І доказів на спростування зазначеного позивачем під час усього розгляду справи надано не було.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України під час ухвалення рішення суду повинно бути вирішено питання про відшкодування с удових витрат між сторонами. Витрати, пов*язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позовних вимог - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК, а саме основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Частина 7 статті 72 ЦПК: експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов`язаних з проведенням експертизи і викликом до суду.
Частина 1, пункт 2 частини 3 статті 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Позивач по справі - Банк при подачі позову сплатив судовий збір, який у зв*язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відшкодуванню не підлягає.
Також, під час розгляду справи ухвалою суду від 22 липня 2021 року за клопотанням відповідача була призначена судово-економічна експертиза, яка проводилася експертами Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України в Харківській області, і вартість експертизи склала 15 228,00 грн., яку сплатила ОСОБА_1 .
Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України і ті обставини, що сторона відповідача понесла витрати по проведенню експертизи, вони підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.12,81,141,247,263-265,279,280-283 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (01001, м.Київ. вул.Велика Васильківська, 100, ).

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

Суддя: