Провадження №2/523/2416/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" листопада 2023 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Магденко С.В.,
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 16.08.2008 Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (актовий запис №264).
Разом із тим, за час шлюбу, подружжям було придбане наступне майно:
Автомобіль марки ВАЗ 210430-20, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 - придбаний у 2007 році.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 - придбана у 2017-2019 роках.
На даний час, відповідачка повною мірою реалізовує право власності щодо зазначеного об?єкту нерухомості, у зв?язку з чим, позивач має намір на його поділ в якості спільного майна, набутого за час шлюбу та просить суд:
1.Визнати автомобіль марки ВАЗ 210430-20, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 майном, набутим за час подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
2.Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 210430-20, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 та на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
18 жовтня 2023 року від адвоката Клименко О.В. в інтересах ОСОБА_1 надійшов уточнений позов, в якому позивач просить збільшити позовні вимоги та додатково визнати спільним майном подружжя та здійснити поділ приміщення 12 а, що розташоване по АДРЕСА_4 .
Відповідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Таким чином, з огляду на те, що позивачем уточнений позов подано з порушенням встановленого строку без поважних причин, суд не приймає його до уваги.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його адвокат Клименко О.В. не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. До суду надійшла заява від представника позивача адвоката Клименко О.В. про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином та завчасно.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленої відповідачки, яка про причини неявки не повідомила, неподання відповідачкою відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки та ухвалення заочного рішення у даній справі.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доказаними тому підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 16 серпня 2008 року по 21 січня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
У період шлюбу сторони придбали автомобіль марки ВАЗ 210430-20, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 ( арк.сп.10), та квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ( арк.сп.91-94).
Право власності на вказане майно було зареєстровано за відповідачкою.
Дійти згоди щодо спільної сумісної власності подружжя та поділу майна сторони не можуть.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ст. 81 цього кодексу визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Проаналізувавши докази, зібрані по даній справі, суд прийшов до висновку, що спірна квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і підлягає розподілу між ними в рівних частках, а відтак позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд розглядає цивільні справи на принципах диспозитивності та змагальності. Відповідачка не подавала зустрічного позову, заяви про визнання частини майна її особистою приватною власністю. Відповідачкою не доведений факт існування між сторонами домовленості щодо поділу спільного майна подружжя.
Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3 336,00 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. ст.ст.4,5,13,76-81,141,262-265 ЦПК України, ст.ст.57, 60,61,68,70,71 Сімейного Кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності по 1/2 частини за кожним на автомобіль марки ВАЗ 210430-20, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .
В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності по 1/2 частини за кожним на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 3 336,00 гривень.
Копію заочного рішення направити сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 11 грудня 2023 року.
Суддя: Аліна С.С.