Провадження № 2/643/209/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

09.01.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Українського державного університету залізничного транспорту, третя особа на стороні позивача Закрите акціонерне товариство «Валенте», про витребування майна,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Українського державного університету залізничного транспорту, третя особа на стороні позивача Закрите акціонерне товариство «Валенте», в якому просить суд витребувати у відповідача Український державний університет залізничного транспорту нерухоме майно: нежитлову будівлю літ. Х-5 (гуртожиток), загальною площею 2470,1 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , та повернути цей об`єкт нерухомого майна ЗАТ «Валенте» або кредитоотримувачу.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету залізничного транспорту, третя особа на стороні позивача ЗАТ «Валенте» про витребування майна, передано на розгляд Московського районного суду м. Харкова.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2023 року, справа № 554/13951/22 надійшла до провадження судді Московського районного суду м. Харкова Семенової Я.Ю.

Зазначена позовна заява за формою та змістом не відповідає вимогам ст. 175, ст. 177 ЦПК України з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До позовної заяви позивачем не додано квитанції про сплату судового збору, водночас, зміст позовної заяви містить посилання позивача на звільнення його від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, згідно з положеннями ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Отже, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (стаття 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим, навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Вимогами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» унормовано, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

При цьому застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільним кодексом України).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заявив вимогу про витребування майна нежитлової будівлі літ. Х-5 (гуртожиток), загальною площею 2470,1 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , з володіння Українського державного університету залізничного транспорту та просить суд повернути вказаний об`єкт нерухомого майна ЗАТ «Валенте» або кредитоотримувачу. При цьому посилається, що «пред`явлений ним позов стосується порушення його прав, як споживача, оскільки його предметом було забезпечення у вигляді іпотеки його зобов`язань, які виникли, у зв`язку з укладенням та виконанням ним договору споживчого кредиту».

Водночас, як убачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 не є стороною договору іпотеки №04-186, укладеного 08.06.2004, його сторонами є ЗАТ «Валенте» (іпотекодавець) та Акціонерно-комерційний банк «Золоті ворота» (іпотекодержатель), а тому відсутні підстави посилатися на порушення прав позивача, як споживача, у зв`язку з чим до спірних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються та посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті судом до уваги.

За змістом Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, із зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач у пред`явленій позовні заяві не посилається на обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушене. Таким чином, підстави вважати, що пред`явлений позивачем позов поданий в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні.

За правилами п. 2, 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Крім зазначеного, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в ухвалі від 04 березня 2019 року у праві №923/441/18 зробив висновок, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

З огляду на наведене вище, позивачем не виконано вимоги ч. 4 ст. 177 ЦПК України щодо додання до позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Що стосується визначення розміру судового збору, суд керується таким.

Закон України «Про судовий збір» визначає ставки для сплати судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви, що містить вимоги майнового та немайнового характеру.

Як убачається з пред`явленого позову, ОСОБА_1 заявлено вимогу про витребування майна, яка, як вже зазначалось судом вище, є вимогою майнового характеру.

За змістом ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позовна заява ОСОБА_1 була пред`явлена до Октябрського районного суду м. Полтави 18 листопада 2022 року, а відтак, розмір судового збору, який належить сплатити позивачу, повинен визначатися від прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2022 році з 01 січня встановлений у розмірі 2481,00 гривень.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 992 грн. 40 коп. та не більше 12 405 гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову.

Згідно з ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах: про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» №20 від 22.12.1995 зі змінами та доповненнями від 25.05.1998 визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Суд зазначає, що дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна, а у випадку належності майна юридичній особі його балансової вартості.

Як убачається з позовної заяви, позивачем у позові визначено ціну позову у розмірі 23 488 523,24 гривень, водночас, доказів на підтвердження вартості майна до позовної заяви не надано, а відтак, суд обраховує розмір судового збору, необхідного до сплати, виходячи із зазначеної позивачем ціни позову.

З врахуванням наведених вище приписів Закону України «Про судовий збір», позивач повинен був сплатити судовий збір за ставкою, що підлягала сплаті при поданні позову, виходячи з вартості нерухомого майна, а саме з 23 488 523,24 гривень.

Станом на момент звернення із позовом у 2022 році судовий збір для фізичних осіб становив для позовних заяв майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12 405,00 грн).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 встановлено у розмірі 2481,00 гривень.

Беручи до уваги, що ставку судового збору при пред`явленні фізичною особою позовної заяви майнового характеру обмежено максимальним розміром 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 12 405,00 гривень, а 1 відсоток від заявленої позивачем ціни позову 23 488 523,24 гривень становить суму, більшу, ніж максимальний розмір судового збору, позивачу належить сплатити та надати суду докази сплати судового збору в розмірі 12 405,00 гривень.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них. Як убачається зі змісту позовних вимог позивача (прохальна частина позову), позивач просить витребувати у відповідача Українського державного університету залізничного транспорту нерухоме майно нежитлову будівлю літ Х-5 (гуртожиток), загальною площею 2470,1 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , та повернути це майно ЗАТ «Валенте» або кредитоотримувачу. Тобто, зміст позовних вимог, викладений позивачем, є неконкретним, позаяк позивач не визначив, кому саме просить повернути об`єкт вказаного нерухомого майна або ЗАТ «Валенте», або кредитоотримувачу. Більш того, зазначаючи про повернення майна кредитоотримувачу, не зазначає відомостей про такого кредитоотримувача, а відтак, зміст позовних вимог позивачем викладено некоректно.

За правилами ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Поряд з цим, додані позивачем до позовної заяви копії документів не засвідчені у встановленому законом порядку.

На порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивачем не зазначено відомостей щодо ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України третьої особи ЗАТ «Валенте».

У відповідності до вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, водночас, таких відомостей матеріали позовної заяви не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, заява підлягає залишенню без руху з зазначенням недоліків заяви та наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Українського державного університету залізничного транспорту, третя особа на стороні позивача Закрите акціонерне товариство «Валенте», про витребування майна - залишити без руху.

Установити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що якщо він відповідно до ухвали суду у встановлений строк не усуне зазначені недоліки заяви, вона вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: Я.Ю. Семенова