Справа № 464/2075/23
пр.№ 2/464/889/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу № 464/2075/23 про розірвання шлюбу, сторонами у якій виступають:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 19 квітня 1996 року, покликаючись на припинення сімейних стосунків.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 17 серпня 2023 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень проти такого порядку розгляду справи не поступило.

Відповідач рекомендованим повідомленням сповіщався про розгляд справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч.10 ст.187 ЦПК України повідомлявся через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Відзив на позов відповідачем не подано та жодних клопотань не заявлено.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов наступного висновку.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст.21 СК України).

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 квітня 1996 року у Ківшарівській селищній Раді Куп`янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 31 (підтверджується свідоцтвом про шлюб). За матеріалами справи сторони у шлюбі неповнолітніх дітей не мають.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України).

Як унормовано ст.1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі та в подружніх відносинах (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 522/9229/15-ц).

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що протягом останніх років відносини з відповідачем поступово погіршувались, у результаті чого зникло взаєморозуміння. Спроби примиритися бажаних результатів не дали через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Тривалий час подружні відносини припинені, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Примирення неможливе, адже спільні відносини повністю припинені, їх відновлення неможливе та кожен давно будує окреме життя. Стверджує, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому настоює на розірванні шлюбу.

Наведене свідчить, що вільної згоди на такий союз як шлюб між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам позивача, а шлюб існує формально. Підстав сумніватися у волевиявленні позивача немає, заяв про залишення позову без розгляду чи відмови від такого не подавала. Відомості, які б спростовували висновок суду чи свідчили про наявність перешкод для задоволення позову, відсутні. Надання строку для примирення за встановлених обставин є недоцільним. Шлюб слід розірвати, задоволивши вимоги позивача.

Суд вирішив справу за наявними матеріалами за відсутності відзиву відповідача (ч.8 ст.178 ЦПК України).

За бажанням позивача слід залишити їй прізвище « ОСОБА_3 » (ч.1 ст.113 СК України).

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» (особа з інвалідністю ІІ групи), то за приписами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 1073,60 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 квітня 1996 року у Ківшарівській селищній Раді Куп`янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 31.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_3 ».

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України).

У порядку ч.2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично місце проживання/перебування (у відповідності до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи): АДРЕСА_2

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання не встановлено, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО