Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 954/975/19
провадження № 2/650/33/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікора О.О.,

за участю секретаря Чечун В.Ф.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Виноградова Наталія Миколаївна, про визнання заповіту недійсним (нікчемним),

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Виноградовою Наталією Миколаївною від 21 травня 2018 року, реєстраційний № 477. Судові витрати покласти на відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, у зв`язку з чим, за клопотанням його спадкоємців сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх було залучено до участі у справі як правонаступників, згідно з ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2021 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з чим після її смерті відкрилася спадщина у виді належної їй на праві власності земельної ділянки площею 9,96 га на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після звернення ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Виноградової Н.М. для подання заяви про прийняття спадщини згідно із складеним на нього заповіту від 06 листопада 2014 року після смерті його матері йому стало відомо, що покійна 21 травня 2018 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Виноградовою Н.М., яким заповідала належну їй вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_6 має двох рідних сестер: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є доньками покійної ОСОБА_7 та які заявлені ним як треті сторони по справі без самостійних вимог.

ОСОБА_6 вважав, що заповіт від 21 травня 2018 року складений від імені ОСОБА_7 є нікчемним, так як складений з грубими порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення.

Так, матір ОСОБА_6 на день смерті мала повні 79 років. Після смерті його батька в липні 2014 року його маті з грудня 2014 року почала себе дивно поводити. Почала втрачати пам`ять, йти з дому в невідомому напрямку та не знаходити дорогу назад, не пiзнавати них та близьких. Він, його сім`я, його сестри, сусіди та знайомі постійно опікувалися нею та надавали повсякденну допомогу та догляд.

Близько серпня 2017 року стан ОСОБА_7 взагалі погіршився, остання не могла висловити свою думку, не могла читати текст та рахувати кошти, не могла користуватися телевізором, самостійно за собою доглядати, орієнтуватися у просторі. Так як останні декілька років, у зв`язку з незадовільним психічним станом пенсію матері отримувала сестра ОСОБА_4 , на сімейній нараді було вирішено забрати ОСОБА_7 з її будинку по АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 , а точніше до її доньки, відповідача по справі, ОСОБА_3 для постійного догляду. Починаючи з 2017 року матір проживала у домоволодінні по АДРЕСА_2 .

Для ОСОБА_7 починаючи з 2014 року до часу смерті придбалися препарати для стабілізації її психіки. Є зафіксований факт виклику 09 серпня 2017 року лікаря-психіатра з наданням рекомендацій та необхідності проведення ОСОБА_7 огляду психіатричної ЛКК.

Останні роки ОСОБА_7 з дому не виходила, не пізнавала своїх рідних та близьких, погано бачила, недочувала та взагалі не могла висловити свої думки, їй постійно надавали ліки, для утримання у заспокійливому стані.

21 травня 2018 року, на час складання заповіту від імені ОСОБА_7 остання не могла самостійно писати та читати за станом здоров`я. Згідно з текстом заповіту, приватний нотаріус Виноградова Н.М. вказала, що текст заповіту повністю прочитаний уголос заповідачем до його підписання. У зв`язку з хворобою ОСОБА_7 за її дорученням текст заповіту підписано ОСОБА_8 та у зв`язку з хворобою заповідача заповіт складено та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з рукописним записом ОСОБА_8 у вище вказаному заповіті вбачається, що у слові доповідачем є грубе виправлення букви «У» на склад «EM».

3 пояснень від приватного нотаріуса Виноградової Н.М. ОСОБА_6 стало відомо, що його матір не змогла підписати заповіт у зв`язку з тим, що у неї сильно тряслися руки і вона не могла втримати ручку.

Тобто ОСОБА_6 вважав, що ОСОБА_7 самостійно не могла надиктувати та прочитати вголос текст заповіту в зв`язку з фізичними вадами.

Крім того, про нікчемність заповіту свідчить той факт, що його не складено у присутності двох свідків, при тому, що така умова визначена як обов`язкова у випадку, якщо спадкодавець не може особисто прочитати текст заповіту і його йому прочитує вголос інша особа.

02 березня 2020 року представник відповідача ОСОБА_9 подав відзив на позов в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на його необґрунтованість.

В обґрунтування своєї позиції представник зазначив, що позивач посилаючись на фізичні вади померлої та на її психічний стан не надає при цьому жодного належного та допустимого доказу. Згідно з медичними даними ОСОБА_7 в період з 2014 року по 2019 рік на стаціонарному лікуванні в КЗ «Нововоронцовська ЦРЛ» не перебувала, за медичною допомогою до фахівців закладу не зверталася.

Також представник зазначив, що не ґрунтуються на законі i твердження позивача про те, що оскаржуваний ним заповіт від 21 травня 2018 року є нікчемним у відповідності до вимог частини першої статті 1257 ЦК України, оскільки він складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Під час складання та посвідчення оскаржуваного заповіту особу ОСОБА_7 перевірено нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону (паспорт), що підтверджують його вік, дієздатність встановлено на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Щодо посвідчення оскаржуваного заповіту то нотаріусом цілком дотримано вимог частини другої статті 1248 ЦК України, відповідно до якої «нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 125 цього кодексу).

Не вимагало посвідчення оскаржуваного заповіту і присутності двох свідків, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 1253 ЦК України присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою лише у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу.

У першому випадку (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України) «якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт». Як вказано в заповіті та посвідчено нотаріусом заповідач самостійно вголос прочитала оскаржуваний заповіт від 21 травня 2018 року.

У другому випадку (стаття 1252 ЦК України) якщо заповіт посвідчується не нотаріусом, а іншою службовою особою. В даному випадку оскаржуваний заповіт посвідчувався нотаріусом, а тому не вимагав присутності двох свідків при його посвідченні.

20 березня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій ОСОБА_6 зазначив аргументи аналогічні тим, що були ним викладені у позові. Просив задовольнити позов.

На судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що він наполягає на обґрунтованості позову заявленого його дідом ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 за життя перебувала в такому стані, який не дозволяв їй особисто вголос прочитати заповіт, однак підписати вона його могла особисто, оскільки на хворобу яка б могла цьому завадити не хворіла. Натомість в заповіті вказано, що вона його прочитала особисто вголос, однак не змогла підписати внаслідок хвороби. Під час судового розгляду ані відповідач, ані його представник не змогли назвати хворобу на яку хворіла спадкодавця, а за матеріалами справи такої хвороби у померлої не було виявлено. Нотаріус безпідставно допустив до підпису заповіту від імені померлої іншу особу намагаючись тим самим підмінити волю померлої.

На судове засідання представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_10 будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не наполягав на його участі у справі.

Позивач ОСОБА_2 на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

На судове засідання ОСОБА_3 будучи належним чином сповіщеною про розгляд справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

На судове засідання представник відповідача ОСОБА_9 не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На судове засідання ОСОБА_4 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

На судове засідання ОСОБА_5 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

На судове засідання приватний нотаріус Виноградова Наталія Миколаївна не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (актовий запис про смерть № 31 від 08 квітня 2019 року, зроблений Нововоронцовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області), яка є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (актовий запис про народження № 22 від 18 березня 1962 року, зроблений Іщенською сільською радою Великоолександрівського району), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки Нововоронцовської селищної ради Херсонської області від 25 травня 2019 року ОСОБА_7 з 02 листопада 2006 року по 08 квітня 2019 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (актовий запис про смерть № 96 від 25 серпня 2020 року зроблений Нововоронцовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), який є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину, що залишилась після смерті батька за законом у виді частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_3 (на кожного по частці від частки вказаного будинку), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 березня 2021 року, спадкова справа № 195/2020, номер в реєстрі 230, разом із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 березня 2021 року, та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 березня 2021 року, спадкова справа № 195/2020, номер в реєстрі 231, разом із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 березня 2021 року.

За життя ОСОБА_7 складала два заповіти. Перший заповіт було нею складено 06 листопада 2014 року (зареєстровано в реєстрі за № 1052) щодо належної їй земельної ділянки площею 9,96 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області на користь ОСОБА_6 .

Другий заповіт ОСОБА_7 склала 21 травня 2018 року (зареєстровано в реєстрі за № 477) щодо належної їй земельної ділянки площею 9,96 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області на користь ОСОБА_3 .

Зі змісту вказаного заповіту також встановлено, що на прохання ОСОБА_7 заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а його текст прочитаний заповідачем до його підписання.

У зв`язку з хворобою заповідача за його дорученням та в його присутності текст заповіту підписано ОСОБА_8 , особу якої встановлено за паспортом серії НОМЕР_1 , виданий Нововоронцовським РВ УМВС України в Херсонській області 16 червня 1998 року.

В заповіті ОСОБА_8 власноручно записано: «Текст Заповіту заповідачем прочитано уголос та підписано мною на її прохання».

Також заповіт у зв`язку з його підписанням іншою особою містить відповідний посвідчувальний напис, згідно з яким: заповіт посвідчено приватним нотаріусом Нововоронцовського районного округу Херсонської області Виноградовою Н.М.; заповіт записаний нею зі слів ОСОБА_7 ; у зв`язку з хворобою ОСОБА_7 за її дорученням та у її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_8 ; заповіт повністю прочитаний уголос заповідачем до його підписання; особу заповідача встановлено, його дієздатність перевірено; особу ОСОБА_8 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса встановлено, її дієздатність перевірено; у зв`язку з хворобою заповідача заповіт складено та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) у вказаному реєстрі міститься запис про посвідчення 21 жовтня 2014 року заповіту ОСОБА_7 на бланку ННС 555890 за номером в реєстрі 477, а також запис про її попередній заповіт виконаний на бланку НАЕ 866049 за номером в реєстрі 1052.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23 травня 2019 року № травня 2019 року було заведено спадкову справу № 113/2019, за номером у спадковому реєстрі 64220361 після смерті ОСОБА_7

23 серпня 2019 року ОСОБА_6 була подана заява про зупинення нотаріальних дій по спадковій справі після смерті ОСОБА_7 до розгляду позовної заяви.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 23 травня 2019 року вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 за заповітом від 21 травня 2018 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 06 червня 2019 року він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом від 06 листопада 2014 року.

Відповідно до заяв від 11 червня 2019 року та 11 червня 2019 року доньки померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 .

Саме заповіт від 21 травня 2018 року є предметом оскарження, а отже йому буде надана судом правова оцінка.

Що стосується питання належного позивача суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України відкриття спадщини спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до частин першої четвертої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що у разі визнання заповіту від 21 травня 2018 року недійсним право на спадкування після смерті ОСОБА_7 одержує ОСОБА_6 як син померлої (спадкоємець першої черги за законом), а також доньки останньої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за цим саме правилом.

В свою чергу після смерті ОСОБА_6 право на спадкування майна, що залишилось після нього виникає у його синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (спадкоємці першої черги за законом), а відтак вони мають право ставити питання про те, яке майно належало їх батьку на момент смерті.

В разі доведення того факту, що їх батько прийняв спадщину у виді вказаної земельної ділянки вони мають право заявляти про свої права на неї у відповідній частині у порядку спадкування за законом.

Таким чином, оцінка юридичної сили вказаного заповіту стосується спадкових прав позивачів.

Що стосується дотримання вимог щодо складання та посвідчення заповіту суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин другої статті 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до підпункту 1.8 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 в редакції станом на час складення оспорюваного заповіту (далі також Порядок № 296/5) якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Відповідно до підпункту 1.11 Глави 3 Порядку № 296/5 на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Відповідно до пункту 6 Глави 3 Порядку № 296/5 у разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Відповідно до пункту 5 Глави 9 Порядку № 296/5, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Зазначені положення законодавства свідчать про те, що у разі, якщо заповідач не може самостійно прочитати уголос весь текст заповіту його має бути складено в присутності двох свідків. Недотримання такої вимоги свідчить про нікчемність заповіту.

Зі змісту заповіту вбачається, що заповіт був прочитаний ОСОБА_7 уголос, а отже його посвідчення не вимагало присутності двох свідків.

Такі обставини підтверджуються відповідними записами у заповіті, посвідчувальним записом у ньому.

Твердження позивачів проте, що ОСОБА_7 не могла самостійно прочитати уголос повний текст заповіту не підтверджені належними та допустими доказами.

Крім того, зазначені положення законодавства свідчать про те, що заповіт підписується особисто відповідачем, однак може бути підписаний за дорученням останнього іншою особою у разі, якщо він не може самостійно його підписати внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини.

Оскільки в оспорюваному заповіті вказано про неможливість його підписання особисто заповідачем внаслідок його хвороби, оцінці піддається саме така обставина.

Так, у заповіті від 21 травня 2018 року вказано про те, що заповіт підписано ОСОБА_8 у зв`язку з хворобою ОСОБА_7 , однак обставини, які підтверджують наявність у останньої на момент підписання заповіту такої хвороби, яка б завадила поставити особистий підпис у заповіті при тому, що вона могла прочитати уголос досить великий текст при судовому розгляді не підтверджені.

Відповідно до листа КЗ «Нововоронцовська центральна районна лікарня» від 30 липня 2019 року № 395/01/13 ОСОБА_7 в період з 2014 року по 2019 рік на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі не перебувала, за медичною допомогою до фахівців закладу не зверталася.

09 серпня 2017 року до ОСОБА_7 було оформлено виклик лікаря психіатра на дім. Візит лікаря носив консультативний характер. Хворій було надано рекомендації щодо подальшого обстеження. Проте від обстеження вона відмовилася. Диспансерний нагляд у лікаря психіатра не встановлювався, оскільки для верифікації діагнозу необхідне проведення огляду психіатричної ЛКК.

Інших медичних документів суду надано не було, а відповідачем у відзиві було висловлено згоду із повідомленими КЗ «Нововоронцовська центральна районна лікарня» відомостями.

Також ані відповідач, ані його представник, ані приватний нотаріус якого було залучено до участі у справі як третю особу, не повідомили суду відомості про хворобу на яку хворіла ОСОБА_7 .

Не містяться такі відомості у спадковій справі, копію якої було надано суду на його запит.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Положення частин першої, другої статті 1257 ЦК України встановлюють умови за яких заповіт може бути визнаний недійсним або може вважатися нікчемним, а право особи на судовий захист зобов`язує суд, в межах заявлених вимог та підстав, перевірити дотримання нотаріусом вимог щодо складення та посвідчення заповіту.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про доведення позивачем того факту, що ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту від 21 травня 2018 року не хворіла на таку хворобу, яка б унеможливила його підписання нею особисто.

Відповідно до зазначених вимог закону волевиявлення особи може бути посвідчено виключно її особистим підписом, а отже відступлення від такого правила може бути здійснено за особливих умов, зокрема хвороби, яка повинна мати об`єктивне підтвердження.

Аналізуючи таке питання суд не може обмежитись виключно змістом заповіту і послатись на те, що нотаріус зазначив про таку хворобу. При такому підході втрачається суть судового захисту.

Як свідчить судова практика розгляду спорів про визнання заповітів недійсними суд в кожному випадку звертається до інших доказів, матеріалів, висновків експертів, тобто фактично аналізує докази, які або підтверджують викладені в заповіті обставини, або їх спростовують.

Питання про перебування заповідача у настільки хворобливому стані, щоб його волю щодо подальшої долі належного йому приватного майна було підтверджено сторонньою особою, не може бути виключенням і не потребувати ретельної перевірки під час судового розгляду.

Суд вважає, що за відсутності в лікарському закладі будь-яких відомостей про хворобу ОСОБА_7 впродовж 2014-2019 років, відсутність таких відомостей в інших органах та документах, не зазначення приватним нотаріусом жодних відомостей про таку хворобу, а також відсутність таких відомостей у відповідача, не може свідчити про правомірність дій нотаріуса щодо усунення заповідача від підписання заповіту особисто та залучення для цього сторонньої особи.

Крім того, суд вважає, що положення частини четвертої статті 207 ЦК України та пункту 5 Глави 9 Порядку № 296/5 жодним чином не перешкоджали нотаріусу зазначити вид або характер виявленої ним хвороби. Більш того, зазначені положення містять пряму вказівку для нотаріуса зазначити в заповіті причини з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, що на думку суду є ширшим поняттям ніж хвороба.

При розгляді даного спору суд не брав до уваги письмові пояснення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 датовані 27 липня 2019 року та відібрані адвокатом Горб В.П., оскільки вказані особи не були допитані безпосередньо судом на судовому засіданні, а самі по собі вони не є доказами в розумінні статей 76, 90 ЦПК України. Свідки про необхідність допиту яких позивач заявляв на підготовчому судовому засіданні судом не були допитані, оскільки позивачі відмовились від їх допиту, що здійснено ними в межах наданих процесуальних прав.

Крім того, позивачі не наполягали на направленні справи до експертної установи згідно з ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 січня 2022 року, а позивач на судовому засіданні просив суд розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Таким чином, на підставі викладеного, беручи до уваги доведення позивачем факту складення оспорюваного заповіту з порушенням вимог щодо його форму (не містить особистого підпису заповідача) суд дійшов висновку про його недійсність, а саме нікчемність.

Разом з тим, зважаючи на те, що вказаний заповіт є нікчемним в силу вимог закону суд не може визнати його недійсним, а лише констатує факт його нікчемності, що не суперечить способам захисту, передбаченим статтею 16 ЦК України.

Оскільки позовні вимоги задоволені з відповідача на користь позивачів слід стягнути судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10 - 13, 141, 209, 259, 263 - 265 ЦПК України, та вищезазначеними положеннями цивільного законодавства, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Виноградова Наталія Миколаївна, про визнання заповіту недійсним (нікчемним) задовольнити.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого 21 травня 2018 року приватним нотаріусом Виноградовою Наталією Миколаївною, реєстраційний № 477.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно витрати понесені при сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2023 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора