ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/5004/21

провадження № 22-ц/4809/1333/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2022 року у складі головуючого судді Нероди Л. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

27.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, про встановлення факту, в якій просив встановити факт, що посада юрисконсульта у військовій частині НОМЕР_1 , з якої ОСОБА_1 звільнився в запас, є відповідною за кваліфікаційними характеристиками, зокрема: назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем у структурі в/ч НОМЕР_1 та прирівнюється до посадового окладу посади начальника юридичної служби - юрисконсульт ВЧ НОМЕР_1 за нині діючим 28 тарифним розрядом.

Заяву мотивовано тим, що проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 1998 року по 01.03.2000 на посаді начальника юридичної служби - юрисконсульта - 51 окремої вертолітної бригади Національної гвардії України. Продовжував військову службу у цій частині після її входження до складу внутрішніх військ України з 01.03.2000 по 09.04.2001 на тій же посаді.

09.04.2021 згідно нового штатного розкладу, замість посади начальника юридичної служби - юрисконсульта була введена посада юрисконсульта, яку він займав до свого звільнення в запас, тобто до 29.12.2002.

З 29.12.2002 по теперішній час є пенсіонером МВС та перебуває на обліку у ГУПФУ в Кіровоградській області.

Зазначає, що у нього виникла потреба у проведенні перерахунку пенсії, для чого він звернувся з запитом до військової частини НОМЕР_1 , на який отримав відповідь від 07.09.2020, у якій зазначено, що посада начальника юридичної служби - юрисконсульта в/ч НОМЕР_1 визначається до посадового окладу за 28 тарифним розрядом.

Вказує, що у довідці №7554 від 07.06.2021 про розмір грошового забезпечення, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» зазначається, що посада юрисконсульта в/ч НОМЕР_1 визначається до посадового окладу за 25 тарифним розрядом.

Зазначає, що встановлення факту, що посада юрисконсульта у військовій частині НОМЕР_1 , з якої його звільнено в запас, є відповідною за кваліфікаційними характеристиками, зокрема: назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем у структурі в/ч НОМЕР_1 та прирівнюється до посадового окладу посади начальника юридичної служби - юрисконсульта в/ч НОМЕР_1 за нині діючим 28 тарифним розрядом, має юридичне значення, оскільки від нього залежить зміна його майнового права, а метою його встановлення є відновлення справедливості в отриманні ним пенсії.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, щотвердження заявника про тотожність цих двох посад не знайшли свого підтвердження, що спростовується, перш за все, позицією заінтересованої особи, яка надала відповідні докази про те, що посада начальника юридичної служби - юрисконсульта в/ч НОМЕР_1 належить до 28 тарифного розряду, а посада юрисконсульта- до 25.

Суд зауважив, що фактично в заяві зазначено про наявність спору про право, а не про встановлення юридичного факту, що підтверджується позицією заінтересованої особи, яка, надавши відповідні додаткові докази, таким чином заперечує доводи заявника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення, яким встановити факт, що посада юрисконсульт у військовій частині НОМЕР_1 , з якої ОСОБА_1 звільнений в запас, є відповідною за кваліфікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем у структурі в/ч НОМЕР_1 та прирівнюється до посадового окладу посади начальник юридичної служби в/ч НОМЕР_1 за нині діючим 28 тарифним розрядом.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказаний факт має юридичне значення, оскільки від нього залежить зміна його майнового права, а метою його встановлення стане відновлення справедливості в отриманні мною пенсії.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 1998 року по 01.03.2000 на посаді начальника юридичної служби - юрисконсульта - 51 окремої вертолітної бригади Національної гвардії України, це була єдина посада у в/ч НОМЕР_1 .

Указом Президента України від 17.12.1999 «Про передачу підрозділів Національної гвардії України до складу інших військових формувань» 51 окрема вертолітна бригада Національної гвардії України увійшла до складу внутрішніх військ МВС України, де я продовжував військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника юридичної служби - юрисконсульта 51 окремої вертолітної бригади внутрішніх військ МВС України з 01.03.2000 по 09.04.2001.

Згідно нового штатного розкладу у в/ч НОМЕР_1 замість посади начальник юридичної служби - юрисконсульт з 09.04.2001 була введена посада - юрисконсульт, яку я займав до самого звільнення в запас, тобто до 29.12.2002. При цьому посадовий оклад та обсяг обов`язків на перейменованій посаді - юрисконсульт - абсолютно не змінився.

Згідно витягу з послужного списку заявника, наказом командира в/ч НОМЕР_1 №114 від 03.06.2002 заявнику присвоєно військове звання «підполковник юстиції».

З 29.12.2002 і по цей час заявник є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Пунктом 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядку від 13 лютого 2008 року № 45 ) зазначено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

За змістом п.6 цього Порядку від 13 лютого 2008 року № 45 « Відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена».

У відповіді військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2020 №69/21-2763 зазначено, що посада начальник юридичної служби - юрисконсульт в/ч НОМЕР_1 визначається до посадового окладу за 28 тарифним розрядом. В той же час у довідці № 7554 від 07.06.2021 про розмір грошового забезпечення виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» посада - юрисконсульт в/ч НОМЕР_1 визначається до посадового окладу за 25 тарифним розрядом.

Напереконання заявника встановлення факту, що посада юрисконсульта у в/ч НОМЕР_1 , з якої заявник звільнений в запас, є відповідною за кваліфікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем у структурі в/ч НОМЕР_1 та прирівнюється до посадового окладу посади начальник юридичної служби - юрисконсульт в/ч НОМЕР_1 за 28 тарифним розрядом буде назавжди припинено плутанину в посадовому окладі при перерахунку моєї пенсії.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 1998 року по 01.03.2000, на посаді начальника юридичної служби юрисконсульта - 51 окремої вертолітної бригади Національної гвардії України (а.с.8-9).

Продовжував військову службу у ВЧ НОМЕР_1 після 1входження до складу внутрішніх військ України з 01.03.2000 по 09.04.2001 на тій же посаді.

З 29.12.2002 ОСОБА_1 є пенсіонером МВС та перебуває на обліку у ГУПФУ в Кіровоградській області.

ОСОБА_1 у поданій заяві заявлено вимогу про встановлення юридичного факту, а саме, що посада юрисконсульта у військовій частині НОМЕР_1 є відповідною за кваліфікаційними характеристиками, зокрема: назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем у структурі в/ч НОМЕР_1 та прирівнюється до посадового окладу посади начальника юридичної служби - юрисконсульт ВЧ НОМЕР_1 за нині діючим 28 тарифним розрядом.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) викладено правовий висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі №641/5187/20.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 (провадження № 61-3264сво22) вказано, що: до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21).

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

ОСОБА_1 зазначив захист свого права на пенсійне забезпечення після звільнення з військової служби в запас метою звернення із заявою про встановлення юридичного факту, що посада юрисконсульта у військовій частині НОМЕР_1 є відповідною за кваліфікаційними характеристиками, зокрема: назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем у структурі в/ч НОМЕР_1 та прирівнюється до посадового окладу посади начальника юридичної служби - юрисконсульт ВЧ НОМЕР_1 за нині діючим 28 тарифним розрядом.

У справі № 287/167/18-ц (провадження №14-505цс19) Велика Палата Верховного Суду у пункті 33 постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність».

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України.

За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду звертає увагу, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що: «якщо вирішення спору має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами частини першої статті 377, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у цивільній справі підлягає закриттю. Таким чином, якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

У справі, що розглядається, вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 18 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою та розгляду справи судом першої інстанції) має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, тому апеляційний суд обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі вимог частини першої статті 377, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Між ОСОБА_1 та ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за заявником певного соціально-правового статусу для призначення та виплати пенсії військовослужбовця, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) обставин проходження публічної служби, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Суд першої інстанції, не врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, у цій справі ініціював судове провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення юридичного факту, що посада юрисконсульта у військовій частині НОМЕР_1 є відповідною за кваліфікаційними характеристиками та прирівнюється до посадового окладу посади начальника юридичної служби - юрисконсульт ВЧ НОМЕР_1 за діючим 28 тарифним розрядом, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні по суті висновки викладені у постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням вимог вказаної норми ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки порушені норми процесуального права щодо юрисдикційності спору.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 377 ЦПК України, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у цивільній справі - закриттю, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

ОСОБА_1 слід роз`яснити пронаявність у нього права звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст. 255, 256, 367, 368, 371, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2022 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду, та про наявність у нього права звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник