РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/1218/22

Провадження № 22-ц/4815/1226/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року у складі судді Василевича О. В., ухвалене в м. Острог Рівненської області, повний текст рішення складено 15 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Острозького МТГ Рівненського району Рівненської області. У вересні 2022 року з відомостей, одержаних із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці стало відомо, що відносно належної їй вищевказаної земельної ділянки зареєстровано право оренди за відповідачем ТОВ «Західна агровиробнича компанія», та підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки вказано договір оренди землі №б/н від 01.11.2018 року, згідно якого орендарем належної їй земельної ділянки зареєстровано ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Зазначала, що право оренди вищевказаної земельної ділянки було зареєстровано за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер рішення 44128385 від 19.11.2018 року. Вказувала, що вищевказаний договір оренди землі вона не укладала, особисто його не підписувала та інших осіб на його підписання не уповноважувала, з нею як з власником земельної ділянки не узгоджувались умови вищевказаного договору оренди, а відтак вважає його неукладеним. Зазначала, що факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі спірного договору оренди землі за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не може бути підтвердженням волевиявлення позивачки на укладення такого договору. Вказувала на існуванні спору щодо користування належною позивачці земельною ділянкою, оскільки на підставі неукладеного договору оренди землі ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зареєструвало за собою право оренди. На даний час відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користуватися належною позивачці земельною ділянкою без достатніх правових підстав, чим порушує її права на користування та розпорядження належним їй майном. Просила суд зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га, та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С. М., індексний номер рішення 44128385 від 19 листопада 2018 року, номер запису про інше речове право 28994947, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо вищевказаної земельної ділянки, з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області). Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С. М., індексний номер рішення 44128385 від 19.11.2018 року, номер запису про інше речове право 28994947, щодо державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га, з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 1984,80 грн. витрат на сплату судового збору та 7169,40 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішення суду першої інстанції мотивоване гарантованим законом правом власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, та обґрунтоване тим, що оскільки відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельними ділянками позивача ОСОБА_1 без відповідної правової підстави, адже угода між ними не укладалась, то земельні ділянки підлягають поверненню позивачці. Судом враховано, що в даному спорі належним способом захисту, який забезпечить реальне відновлення порушених прав позивачки, є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельні ділянки за відповідачем, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельних ділянок за відповідачем, які не ґрунтуються на договорі оренди землі, порушують права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками.

Вважаючи рішення суду незаконним, ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що наявні у справі докази свідчать про волевиявлення позивача на укладення спірного правочину. Звертає увагу, що протягом дії договору оренди землі він фактично виконувався, зокрема, орендар належним чином сплачував орендодавцю орендну плату, що підтверджується відповідними доказами у справі (за 2020 рік орендна плата виплачена згідно відомості №65 від 13.08.2020р., за 2021 рік орендна плата виплачена згідно платіжного доручення № від 23.09.2021р.). Зазначені докази підтверджують, що між сторонами існували договірні відносини, що свідчить про наявність волевиявлення позивача на укладення спірного договору оренди землі, незважаючи на заперечення ним факту підписання цього правочину та висновку експерта про неналежність позивачу підпису на вказаному договорі. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області), що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2022 року та державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-РВ №018220 від 09.01.2002 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.09.2022 року вбачається, що на підставі рішення державного реєстратор виконачого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер 44128385 від 19.11.2018 року, номер запису про інше речове право 28994947, було зареєстровано право оренди вищевказаної земельної ділянки за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на підставі договору оренди землі від 01.11.2018 року.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1 ст.407 ЦК України).

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною 1 ст.90 ЗК України передбачено право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

У відповідності до ч.1, 2 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Окрім того, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 заперечувала факт підписання та укладення нею договорів оренди землі, отримання нею будь-яких пропозицій від відповідача щодо укладення таких договорів та погодження між сторонами їх істотних умов, а також стверджувала про відсутність у неї примірників договорів оренди землі, за якою орендарем належних їй земельних ділянок строком на сім років став відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

Судом першої інстанції встановлено, що у позивачки відсутній примірник (оригінал) договору оренди земельної ділянки від 21 листопада 2018 року.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року задоволено клопотання представника позивачки та витребувано у відповідача оригінал договору оренди землі №б/н від 01.11.2018 року, укладений між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» як орендарем щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області).

Як вбачається зі змісту наданого відповідачем ТОВ «Західна агровиробнича компанія» оригіналу договору оренди землі від 01.11.2018 року, сторонами такого правочину вказано позивачку ОСОБА_1 (орендодавець) та відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» (орендар).

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 10 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивачки та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. При вирішенні питання про призначення почеркознавчої експертизи позивачка, оглянувши у судовому засіданні оригінал витребуваного судом оспорюваного правочину, пояснила, що договір оренди землі від 01.11.2018 року з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо належної їй земельної ділянки вона особисто не підписувала, волевиявлення на укладення такого договору з відповідачем у неї не було. Водночас зазначила, що раніше мала укладений договір оренди землі з іншим орендарем ТОВ «Захід Агро», та отримувала від останнього орендну плату в грошовій та натуральній формі, разом з тим вказала, що вона не отримувала від відповідача орендної плати та в будь-яких його документах свій підпис про отримання орендної плати не ставила.

Згідно висновку експерта №1905 від 05.07.2023 року, підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі «Орендодавець» договору оренди землі від 01.11.2018 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0114, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця.

Заперечуючи висновок місцевого суду про неукладеність правочину, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» вказувало на фактичне виконання договору оренди землі, оскільки орендар належним чином сплачував орендодавцю орендну плату, що підтверджується відповідними доказами у справі: за 2020 рік орендна плата виплачена згідно відомості №65 від 13.08.2020р., за 2021 рік орендна плата виплачена згідно платіжного доручення № від 23.09.2021р..

Оцінюючи наведені документальні докази, апеляційний суд приходить до переконання про їх неналежність, оскільки в платіжних документах, копії яких долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, не зазначено, щодо якого саме договору оренди землі здійснена виплата: із копії зарплатної відомості № 65 від 13.08.2020 року та копії платіжного доручення від 23.09.2021 року, наданих відповідачем на підтвердження факту існування договірних правовідносин, не вбачається, що виплата відповідачем, зокрема для позивачки, грошових коштів в розмірі 10 019,34 грн. здійснювалась на виконання саме вищевказаного договору оренди землі та у розмірі, який вказано у оспорюваному правочині, позаяк розмір орендної плати згідно п.п.2.4, 4.1 оспорюваного договору становить 9 334,80 грн. - 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (155580 х 6 % = 9 334,80 грн.). З огляду на наведене, доводи ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про існування орендних правовідносин, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом відхиляються.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про неправомірність користування відповідачем належною позивачці земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 01.11.2018 року, а також відсутністю доказів існування фактичних правовідносин орендодавця та орендаря, що, в свою чергу, є підставою для визнання неукладеним договору оренди землі щодо належної позивачці земельної ділянки площею 4,2988 га з кадастровим номером :06:002:0114.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до положень ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки судом встановлено, що договір оренди землі від 01.11.2018 року щодо належної позивачці земельної ділянки площею 4,2988 га з кадастровим номером :06:002:0114, є неукладеним, а відтак записи про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) порушують права позивачки щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, з огляду на що вимога про скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер рішення 44128385 від 19.11.2018 року, номер запису про інше речове право 28994947, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0114, площею 4,2988 га, з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо вищевказаної земельної ділянки, є обґрунтованими.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про те, що за відсутності належним чином укладеного між сторонами в письмовій формі договору оренди належної позивачці земельної ділянки та за відсутності волевиявлення позивачки на встановлення з відповідачем орендних правовідносин та укладення з ним такого договору, наявні фактичні та правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.