ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/41/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 710/1184/21 Категорія: 301030000 Симоненко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

секретар: Попова М.В.;

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.10.2008 вони із відповідачем зареєстрували шлюб. До реєстрації шлюбу сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 2007 року. У 2006 році відповідач придбав житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці розміром 0,1000 га із кадастровим номером :01:001:2273 за адресою: АДРЕСА_1 , який був повністю знесений. На початку 2007 року, з моменту їх спільного проживання, на місці старого будинку вони із відповідачем почали будувати новий житловий будинок. Будівництво здійснювалось у період з 2007 по 2010 роки за спільні кошти. Увесь цей час вони проживали у її квартирі по АДРЕСА_2 . Після завершення будівництва у 2010 році, сторони разом проживали там до 2021 року, де ОСОБА_1 зареєстрована. 09.03.2010, відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області, за відповідачем визнане право власності на вказаний будинок. Також у період шлюбу у 2015 році подружжям був придбаний автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску.

У липні 2021 року сторони припинили шлюбні відносини, відповідачем поданий позов про розірвання шлюбу. У зв`язку із припиненням шлюбних відносин виникла необхідність у поділі спільного майна подружжя. Відповідач добровільно не бажає поділити майно, до вказаного майна ОСОБА_1 не допускає, змінив замки на дверях.

Щодо автомобіля позивачка зазначала, що у користуванні він їй не потрібен та є річчю неподільною, спільне користування та володіння авто з відповідачем є неможливим, ним користується відповідач, тому вважає за необхідне виділити транспортний засіб у власність останнього, стягнувши на її користь 1/2 вартості спірного авто.

Відтак, ОСОБА_1 просила суд визнати житловий будинок з вбудованою аптекою за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину будинку, а іншу частину залишити у власності відповідача; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1000 га із кадастровим номером :01:001:2273 по АДРЕСА_1 , іншу частину залишити у власності відповідача; визнати автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділити відповідачу вказаний автомобіль, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію у розмірі вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля, в сумі 62730,00 грн.

12.10.2021 ОСОБА_2 звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 02.12.2021 цивільну справу № 710/1184/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 710/1424/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, присвоєно справі єдиний унікальний номер № 710/1184/21.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що у 2006 році придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2273. За власні кошти ним була здійснена реконструкція житлового будинку, добудовувалось приміщення вбудованої аптеки, яка закінчилась у 2008 році. Право власності на реконструйоване домоволодіння ОСОБА_2 зареєстрував лише у 2010 році у зв`язку із тривалим перебуванням на лікарняному та численними відмовами компетентних органів, через що останній звернувся до суду із позовом про визнання права власності на самочинне будівництво вбудованої аптеки. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області у 2010 році за ОСОБА_2 визнано право власності на реконструйований будинок з вбудованою аптекою. ОСОБА_2 вказував, що придбання, реконструкція, добудова, ремонтні роботи спірного будинку здійснено до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . Також зазначив, що ним для будівництва вказаного будинку у 2007 році були запозичені кошти у сумі 400 000,00 грн. Крім того, у 2007 році ОСОБА_2 отримав кредит на суму 42 300 грн, погашення якого здійснював самостійно.

ОСОБА_2 у позові також зазначав, що з моменту придбання домоволодіння та проведення реконструкційних, будівельних та ремонтних робіт, всі витрати здійснювались за рахунок його особистих коштів та його праці. Утриманням домоволодіння, оплатою комунальних послуг займався також ОСОБА_2 . Після вступу в шлюб ОСОБА_2 здійснював оплату своїх боргів одноособово в той час, як відповідачка ОСОБА_1 сплачувала кредит за придбану нею у 2005 році квартиру.

Відтак, ОСОБА_2 вважав, що вказаний будинок не є спільною власністю подружжя та просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з вбудованою аптекою, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску, номер шасі(кузова,рами) НОМЕР_1 , білого кольору, з об`ємом двигуна 1461, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна подружжя:

виділено автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску, номер шасі(кузова,рами) НОМЕР_1 , білого кольору, з об`ємом двигуна 1461 у власність ОСОБА_2 ;

стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частини автомобіля у розмірі 53 492 гривні 00 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 957 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 166 гривень 96 копійок.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності вказують на те, що житловий будинок із вбудованою аптекою по АДРЕСА_1 побудований у період з 2006 по 2008 роки до реєстрації шлюбу сторін. Відомостей, які б свідчили, що будинок збудований у період з дня реєстрації шлюбу та до закінчення календарного року матеріали справи не містять і на такі обставини сторони не посилались.

Правове значення має час створення нерухомого майна та джерело коштів, за які таке майно створено. Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Сам факт реєстрації в 2010 році права власності ОСОБА_2 на спірний будинок, за доведеності його побудови в 2008 році, до часу реєстрації шлюбу між сторонами, не дає підстав вважати, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Саме по собі посилання на перебування у фактичних шлюбних відносинах на час створення нерухомого майна та витрат позивача на будівництво спірного будинку, не може бути підставою для визнання об`єкту нерухомості спільним майном подружжя, оскільки такий факт підлягає доведенню належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Не погоджуючись з рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила вказане рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову та в частині задоволення зустрічного позову скасувати, ухвалите нове судове рішення у відповідній частині, яким первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження фактів будівництва спірного житлового будинку з вбудованою аптекою спільними зусиллями з відповідачем та будівництво його під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з останнім, ОСОБА_1 було доведено перед судом відповідні обставини, а саме: у період будівництва будинку ОСОБА_1 офіційно працювала та мала дохід у виді заробітної плати, яку спрямовувала на потреби будівництва та брала участь в процесі будівництва, у зв`язку з чим, будинок має вважатися створеним у результаті спільних зусиль та праці; підтверджено перед судом перебування ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, відтак, будинок слід вважати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків, які підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, тобто факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Скаржниця також вказує, що технічний паспорт на житловий будинок, на який в рішенні посилається суд першої інстанції, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , не є належним та достатнім доказом, який може безспірно підтверджувати факт завершення будівництва будинку саме у 2008 році та до реєстрації шлюбу, укладеного між сторонами. Технічний паспорт є лише документом про технічний стан будинку та не може підтверджувати факт остаточного завершення його будівництва та реєстрації права власності на нього, як об`єкта завершеного будівництва, саме у тому стані, в якому було завершено його побудову.

Визнання права власності на житловий будинок та державна реєстрація права власності відбулись у 2010 році, тобто у період перебування скаржника з відповідачем у шлюбі, таким чином, з моменту реєстрації, вказаної у технічному паспорті на будинок, дати побудови у 2008 році та до моменту реєстрації права власності у 2010 році минув досить значний проміжок часу, протягом якого будинок об`єктивно міг бути добудований, перебудований, що і мало місце. Тому безпідставними та необґрунтованими є посилання суду на те, що будинок було збудовано у 2008 році.

Разом з тим, скаржниця зазначає, що безпідставним є посилання суду на показання свідків, які ніби підтвердили, що відповідач взяв кошти на будівництво житлового будинку, а також посилання на боргові розписки, які не можуть достовірно засвідчувати той факт, що відповідач дійсно використав кошти на будівництво будинку, позаяк, доказів, що саме за ці кошти придбавалися будівельні матеріали та оплачувалася вартість робіт, стороною відповідача не надано. Також відсутні і відповідні банківські документи, які б однозначно свідчили про отримання відповідачем коштів та їх повернення позичальникам, у тому числі, у вказані в рішенні суду строки.

Наявні в матеріалах справи розписки з`явилися тільки під час судового розгляду справи та фактично є ідентичними за змістом і формою, у зв`язку з чим, на думку скаржника, виникають обґрунтовані сумніви щодо їх дійсного існування та існування самих правовідносин позики.

Необґрунтованими ОСОБА_1 вважає й посилання суду на те, що відповідач не міг раніше зареєструвати право власності на будинок, так як перебував на стаціонарному лікуванні, оскільки період перебування відповідача на лікуванні не є безперервним, таким чином, останній міг зареєструвати право власності на будинок раніше. У свою чергу, реєстрація права власності на будинок у 2010 році викликає об`єктивні сумніви щодо того, що право власності на будинок не могло бути зареєстроване раніше, оскільки будинок перебував у процесі будівництва та не був завершений.

30 грудня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 авоката ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначаючи, що факт будівництва спірного будинку до реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_2 будував спірний будинок в період з 2006 по 2008 роки та допомагали останньому у будівництві. Відповідно до розписок від 16.07.2006, 18.08.2006, 12.09.2006, 20.11.2007, 22.02.2007, 20.04.2007, оригінали яких досліджені в судовому засіданні, ОСОБА_2 взяв у борг кошти на будівництво спірного житлового будинку (придбання матеріалів для будівництва) на 400 000 грн. Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердили факт позички ОСОБА_2 коштів на будівництво будинку.

Адвокат Бабіч Т.Г. у відзиві вказує, що твердження скаржника про доведеність перед судом факту направлення позивачкою власних коштів на потреби будівництва, є безпідставними. У матеріалах справи відсутні будь-які докази фінансової чи особистої участі позивачки у будівництві спірного житлового будинку. Натомість, надаючи пояснення у судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 не змогла назвати ані рівня власних доходів, ані розміру спільного бюджету, ані вартості самого будівництва.

Посилання позивачки на те, що технічний паспорт на житловий будинок, в якому вказано рік будівництва 2008, не є належним та достатнім доказом факту завершення будівництва, та що саме факт державної реєстрації права власності на спірний будинок у 2010 році є безспірним доказом на користь доводів скаржника, представник ОСОБА_2 вважає безпідставними, вказуючи, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише виступає засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Заслухавши доповідача, учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 13.10.2012 серія НОМЕР_2 (виданого повторно), 11.10.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Кримківської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис № 4. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 13).

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03.08.2021 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.10.2008 Виконавчим комітетом Кримківської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис № 4 (т. 2 а.с. 22-24).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 03.08.2006, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 1046 від 15.06.2006 (т. 2, а.с. 9).

Згідно з рішенням Шполянської міської ради Черкаської області від 22.11.2006 № 7-7.7/V ОСОБА_2 затверджено містобудівне обґрунтування для розміщення житлового будинку по АДРЕСА_3 (т. 3 а.с. 35).

26.06.2007 між Шполянським РЕМ та ОСОБА_2 укладено договір про користування електричною енергією для населення № 20250 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 171-172).

08.08.2007 ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЕ № 135776 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 75).

Відповідно до будівельного паспорту на вказаний житловий будинок, погодженого начальником відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Шполянської районної державної адміністрації 28.09.2007, замовнику ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 32 від 02.11.2007, строк дії дозволу до 02.11.2009 (т. 3 а.с. 33-46).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, розташованого по АДРЕСА_3 , його вартість станом на 27.11.2009 складає 451 864,00 грн (т. 3 а.с. 47-58).

У періоди з 01.04.2009 по 15.04.2009 та з 15.06.2009 по 23.06.2009 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні (т. 2 а. с. 25-28).

Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 09.03.2010 за ОСОБА_2 визнано право власності на самочинно збудований двоповерховий житловий будинок з вбудованою аптекою на першому поверсі із господарськими спорудами та будівлями, які становлять з будинком одне ціле, за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 234-235).

Із змісту вказаного рішення суду вбачається, що відповідно до висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Шполянської райдержадміністрації № 372 від 30.12.2009 будівництво житлового будинку з вбудованою аптекою на першому поверсі по АДРЕСА_3 забудовником ОСОБА_2 проведене самочинно, але з дотриманням вимог ДБН.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 29.03.2010, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з вбудованою аптекою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , підстава виникнення права власності: рішення Шполянського районного суду Черкаської області (т. 2, а.с. 10).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до вимог статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, при прийнятті рішення вважав доведеним той факт, що спірний житловий будинок із вбудованою аптекою побудований у період з 2006 по 2008 роки до реєстрації шлюбу сторін. З таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції, зазначаючи, що відомості про будівництво будинку у період перебування сторін у шлюбі матеріали справи не містять.

Доводи скаржника про те, що право власності у ОСОБА_2 на спірний будинок виникло у момент його державної реєстрації, тобто у 2010 році, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 363/4852/17.

Відтак, сам факт реєстрації в 2010 році права власності ОСОБА_2 на спірний будинок, за доведеності його побудови в 2008 році, до часу реєстрації шлюбу між сторонами, не дає підстав вважати, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання скаржника на те, що у період будівництва спірного будинку остання офіційно працювала та мала дохід у виді заробітної плати, яку спрямовувала на потреби будівництва та брала участь в процесі будівництва, у зв`язку з чим, будинок має вважатися створеним у результаті спільних зусиль та праці, колегія суддів вважає недоведеними.

Так, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення ОСОБА_1 грошових затрат, а також не надано доказів на підтвердження факту трудових зусиль у процесі будівництва спірного будинку.

Крім того, суд враховує, що в період будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , скаржниця сплачувала кредит за власну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено останньою в судому засіданні в суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до розписок від 16.07.2006, 18.08.2006, 12.09.2006, 20.11.2007, 22.02.2007, 20.04.2007, які були досліджені судом першої інстанції, ОСОБА_2 взяв у борг кошти на будівництво житлового будинку (придбання матеріалів для будівництва) по АДРЕСА_3 на загальну суму 400 000,00 грн (т.2 а.с.15-20).

Допитані в судовому засіданні, за клопотанням представника ОСОБА_2 , свідки підтвердили факт позики ОСОБА_2 коштів на будівництво будинку по АДРЕСА_3 та той факт, що позичені кошти відповідач повернув у різні періоди.

Участь позивачки ОСОБА_1 у поверненні позичених коштів на загальну суму 400 000 грн для придбання матеріалів для будівництва спірного будинку виключається, оскільки, як вбачається з журналів судових засідань, ОСОБА_1 в суді першої інстанції особисто повідомила про те, що про позичені кошти в сумі 400 000 грн нічого не знає, розписок не бачила.

Натомість, достовірність вказаних розписок в суді першої інстанції позивачкою не спростована, доказів неправдивості показів свідків не надано.

Доводи скаржника про те, що наявні в матеріалах справи розписки з`явилися тільки під час судового розгляду справи та фактично є ідентичними за змістом і формою, у зв`язку з чим виникають обґрунтовані сумніви щодо їх дійсного існування та існування самих правовідносин позики, колегія суддів вважає виключно припущеннями ОСОБА_1 , які не заслуговують на увагу.

Крім того, з наданих в суді першої інстанції пояснень ОСОБА_1 вбачається, що будівництвом спірного будинку займався чоловік, про вартість будівництва позивачці невідомо.

Пояснення свідків сестри та тітки апеляційний суд вважає недостатнім доказом для встановлення обставин спільного будівництва сторонами спірного будинку.

Крім того, колегія суддів зауважує, що сам по собі факт перебування позивачки в шлюбі з відповідачем на момент здійснення ремонту спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що участь у проведенні ремонтних робіт, поліпшенні житлового будинку та інших приміщень, які належать іншому із подружжя, надає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування витрат на будівництво, облаштування будинку (у випадку належної доведеності обставин таких витрат), якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 січня 2023 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова