Справа №705/1831/22
2/705/650/23 РІШЕННЯ
20 грудня 2023 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
секретаря судового засідання Остропольської В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Синюком Станіславом Леонідовичем, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення страхового відшкодування та за зустрічним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
Ухвалою від 23.05.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до постанови Головного управління Національної поліції в Черкаській області про закриття кримінального провадження від 29.10.2021, встановлено відсутність у водія транспортного засобу «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП. В даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути. При цьому пішохід ОСОБА_3 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, своїми діями створив небезпеку, яке унеможливила відведення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень, тобто встановлено наявність вини самого пішохода, що може свідчити про прямий умисел.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦПК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином, ТДВ «СГ «Оберіг» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки обов`язок страховика щодо відшкодування шкоди, завданої страхувальником, виникає лише за наявності вини заподіювача шкоди, яка в даному випадку не доведена.
Ухвалою від 11.07.2022 прийнято зустрічний позов ТДВ «СГ «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення коштів до спільного розгляду до спільного розгляду з первісним і об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СГ «Оберіг» про стягнення грошового відшкодування. Вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
21.09.2023 до суду від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Синюка С.Л. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовну вимоги по первісному позову в повному обсязі. У відзиві зазначив, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу. Вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Матеріли справи не містять жодних доказів про наявність у діях потерпілого того чи іншого. Постановою про закриття кримінального провадження за фактом ДТП встановлено відсутність у діях водія джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тоді як цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст. 1187 ЦПК України. Норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють не порядок розрахунку розміру страхового відшкодування, а мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування, меншим за який страхове відшкодування бути не може.
Зазначає, що у відзиві відповідач вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу не наступила і дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок. Згідно ст. 6 вищезазначеного закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Позивачу внаслідок кримінального правопорушення не виплачено в повному розмірі страхове відшкодування, що в цілому суперечить інституту відшкодування шкоди, а також зводиться до порушення прав позивача, адже практична цінність цього виду страхування, зважаючи на вразливий стан потерпілих, полягає у швидкому, повному та гарантованому відшкодуванні шкоди. На досягнення цієї мети спрямоване нормативне врегулювання умов, розмірів та порядку страхових виплат. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодовувати шкоду, як винний, так і невинуватий.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про день та час судового розгляду справи повідомлена належним чином, 13.12.2023 представником позивача адвокатом Синюком С.Л. направлено до суду клопотання, в якому він просив суд розгляд справи № 705/1831/22 проводити без участі позивача та її представника.
Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ТДВ «СГ «Оберіг» у судове засідання не з`явився. Попередньо 23.01.2023 представником ТДВ «СГ «Оберіг» - Стецюрою О.В. подано до суду клопотання, в якому вона просила розглянути справу за відсутності представника ТДВ «СГ «Оберіг» та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.
Факт смерті пішохода ОСОБА_3 08.08.2021 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13.08.2021.
02.09.2023 позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , звернулася до ТДВ «СГ «Оберіг» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, до якої долучено заяви про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання.
Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, що підтверджується доказами, доданими до первісної позовної заяви, а саме: свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_4 ; свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_5 ; свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_6 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Daewoo, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-204598408.
Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини п?ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов?язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.
Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.
У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.
Разом з тим метою здійснення обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров?ю, майну третьої особи.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю та/або майну потерпілого.
Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов?язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов?язаним суб?єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 зазначеного вище Закону).
Згідно зі ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до ст. 36 зазначеного вище Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 02.09.2021 повідомила відповідача ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» про настання страхового випадку та звернулася з відповідними заявами, в якій просила здійснити належне відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання.
Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
Представником позивача у позовній заяві не зазначено та не надано доказів того, що відповідачем не було узгоджено з позивачем суму страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ст. 2 ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Суд не бере до уваги посилання представника ТДВ «СГ «Оберіг» у відзиві на позовну заяву, що пішохід ОСОБА_3 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, своїми діями створив небезпеку, яке унеможливила відведення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень, тобто встановлено наявність вини самого пішохода, що може свідчити про прямий умисел.
Також суд не бере до уваги посилання представника ТДВ «СГ «Оберіг» у відзиві на позовну заяву на постанову Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18, оскільки спір у зазначеній справі не є аналогічним позову ОСОБА_1 до ТДВ «Оберіг» про стягнення страхового відшкодування.
Матеріалами справи та постановою про закриття кримінального провадження не підтвердженого умислу (прямого чи непрямого) ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді. Саме по собі перебування у стані алкогольного сп`яніння не свідчить про такий умисел. Суд визнає дії потерпілого ОСОБА_3 , який у стані алкогольного сп`яніння перебігав дорогу у невстановленому законом місці, як грубу необережність.
Відповідачем ТДВ «СГ «Оберіг» розглянуто заяви ОСОБА_1 та, при наявності постанови про закриття кримінального провадження, визнано майнові вимоги заявника та 21.12.2021 частково виплачено страхове відшкодування. При цьому матеріали справи не містять підтвердження чи спростування не узгодження з позивачем суми страхового відшкодування.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СГ«Оберіг» про стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягають.
Щодо зустрічного позову ТОВ «СГ «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення коштів суд зазначає таке.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.
Як на підставу задоволення вимог за зустрічним позовом представник ТДВ «СГ «Оберіг» посилається на те, що позивач не мала права на отримання виплати страхового відшкодування, тому такі кошти, отримані ОСОБА_1 , підлягають стягненню з неї як безпідставно набуті кошти.
Отже, встановлене свідчить про те, що між сторонами справи існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів, а також позивачем за зустрічним позовом не доведено, що набуття ОСОБА_1 грошових коштів є безпідставним.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом та позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 223, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273, суд
У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , поданого представником адвокатом Синюком Станіславом Леонідовичем, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення страхового відшкодування відмовити.
У задоволенні зустрічного позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Суддя О.І.Єщенко