Номер провадження: 22-ц/813/7959/23
Справа № 522/8295/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Університету «Одеська політехніка», третя особа: Міністерство освіти та науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі, сум невиплаченої відпустки та вихідної допомоги, моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням ОСОБА_2 10 серпня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за жовтень 2022 року - квітень 2023 року у розмірі 24500 грн., суму невиплаченої відпустки та вихідної допомоги за жовтень 2022 року - квітень 2023 року у розмірі 7000 грн., а також стягнути 10000000 грн. моральної шкоди, спричинену бездіяльністю відповідача.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що з 01 червня 2021 року він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в котельній за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, з кінця 2022 року відповідач припинив виплату заробітної плати, що призвело до порушення прав позивача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належну правову оцінку тому, що наказом ректора Національного Університету «Одеська політехніка» від 14 вересня 2022 року №956-к, з 15 вересня 2022 року з позивачем призупинено дію трудового договору на період воєнного стану. Про існування вказаної обставини апелянта не було повідомлено, що порушило його права як робітника з особливими потребами.

Крім того, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №420/13145/20 було зупинено, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю людей, в Національному Університеті «Одеська політехніка» виконання, зокрема, газонебезпечних робіт, робіт у діючих електроустановках. Знаючи про повне зупинення усіх корпусів, приміщень та приладів в Національного Університету «Одеська політехніка», керівництво учбового закладу навмисно, нехтуючи життям та здоров`ям апелянта, продовжує роботу.

Також ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилається на те, що судом проведено судове засідання за відсутності належного сповіщення позивача про дату, час і місце розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національного Університету «Одеська політехніка» зазначає, що 01 квітня 2021 року котельня учбового закладу припинила свою роботу у зв`язку із закінченням опалювального сезону та не працює по теперішній час, у зв`язку із чим ніякої загрози для життя і здоров`я ОСОБА_1 не могло бути завдано. Крім того, з 15 вересня 2022 року з ОСОБА_1 було призупинено дію трудового договору на період воєнного стану на підставі наказу ректора Національного Університету «Одеська політехніка» від 14 вересня 2022 року №956-к, тобто, на період дії такого наказу працівник фактично не працює і за ним не зберігається середній заробіток.

Сторони про розгляд справи на 21 листопада 2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. Заяв, клопотань від сторін по справі не надходило.

Сторони про розгляд справи на 21 листопада 2023 року сповіщалися за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Крім того, сторони у справі сповіщалися шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується із правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.06.2022 року у справі № 761/42977/19 та від 26.10.2022 року у справі № 761/877/20.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.

Так, про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 14 грудня 2021 року у справі № 370/1226/15-ц (провадження № 61-6936св21), від 19 січня 2022 року у справі № 325/2132/19 (провадження № 61-6502св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 127/2-4507/09 (провадження № 61-17088св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).

Тлумачення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3 ч. 3. ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

- обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу;

- невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

- розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності позивача, щодо якого відсутні відомості про належне його повідомлення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ректора Державного Університету «Одеська політехніка» від 28 травня 2021 року № 137-к, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 01 червня 2021 року на посаду техніка центральної котельні на 0,5 ставки з окладом 1815,50 грн. та доплатою до мінімальної заробітної плати у розмірі 1184,50 грн. щомісячно з платою зі спеціальних коштів з рахунку С.

Наказом ректора Університету від 01 грудня 2021 року № 828-к позивача було переведено на посаду техніка відділу головного енергетика на 0,5 ставки з окладом 1967 грн. та доплатою до мінімальної заробітної плати у розмірі 1283 грн. щомісячно з платою зі спеціальних коштів з рахунку С.

Наказом ректора Національного Університету «Одеська політехніка» від 14 вересня 2022 року № 956-к з 15 вересня 2022 року з позивачем призупинено дію трудового договору на період воєнного стану.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Колегія судів приймає до уваги, що наказ ректора Національного Університету «Одеська політехніка» від 14 вересня 2022 року №956-к не оскаржувався позивачем у даній справі та не є предметом її розгляду, у зв`язку із чим такими, що не мають правового значення для вирішення справи, є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вказаний наказ порушив його права.

Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки Національного Університету «Одеська політехніка» від 07 травня 2023 року № 137, позивачу у повному обсязі були виплачені кошти по заробітній платі з січня 2022 року по вересень 2022 року.

Відповідно, заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем відсутня, оскільки починаючи з 14 вересня 2022 року, на підставі вищевказаного наказу №956-к, дія трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , була призупинена на період воєнного стану, у зв`язку із чим відповідач не виплачував у період призупинення заробітну плату та інші платежі позивачу.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої відпустки, то матеріали справи містять графік відпусток працівників АЧГ на 2022 рік, згідно якого позивачу передбачена відпустка з 01 липня 2022 року по 24 липня 2022 року. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач подавав заяву про надання йому відпустки, у зв`язку із чим відпускні йому не могли бути нараховані.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги, то вона відповідно до ст. 44 КЗпП виплачується працівнику при звільненні, так як з позивачем трудові відносини не припинені, а призупинені, та відповідно у даному випадку вихідна допомога не сплачується.

Щодо позовних вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №420/13145/20 було зупинено, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю людей, в Національному Університеті «Одеська політехніка» виконання, зокрема, газонебезпечних робіт, робіт у діючих електроустановках, однак знаючи про повне зупинення усіх корпусів, приміщень та приладів в НУ, керівництво учбового закладу навмисно, нехтуючи життям та здоров`ям апелянта, продовжує роботу.

Колегія суддів зазначає, що зі вказаної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №420/13145/20, яка набрала законної сили, дійсно вбачається, що до Національного Університету «Одеська політехніка» було застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду шляхом зобов`язання Національного Університету «Одеська політехніка», у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю людей: зупинити роботи в діючих електроустановках напругою, зупинити експлуатацію ліфтів, виконання газонебезпечних робіт, робіт у вибухонебезпечних зонах, виконання робіт в колодязях; експлуатацію сценічних підйомників у будинку культури ОНПУ.

Однак, ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу того, які саме дії відповідача призвели до загрози саме його життю та його здоров`ю, та чим це підтверджується, оскільки у вказаній постанові адміністративного суду встановлено порушення ОНПУ нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, а питання щодо порушення прав ОСОБА_1 у межах розгляду адміністративної справи №420/13145/20 не вирішувалось.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000000 грн.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року (п.3), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У даному випадку, ОСОБА_1 також не надано доказів того, якими саме діями/бездіяльністю відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки саме лише посилання у позовній заяві на те, що моральну шкоду було завдано бездіяльністю Національного Університету «Одеська політехніка», не може бути підставою для стягнення такої шкоди, без надання доказів такої бездіяльності, а також причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю та настанням негативних наслідків для позивача у вигляді спричинення моральної шкоди.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що позовна заява у частині стягнення моральної шкоди є недоведеною.

За правилами ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані положення, колегія суддів зазначає, що на доведення позиції та доводів позивача, жодних доказів останнім подано не було, а відповідно існування обставин, які зазначені у позовній заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного Університету «Одеська політехніка» (третя особа - Міністерство освіти та науки України) про стягнення заборгованості по заробітній платі, сум невиплаченої відпустки та вихідної допомоги, моральної шкоди, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 14 грудня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе