Справа № 302/1613/23
Провадження № 2-о/302/573/23
Номер рядка звіту 12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 09.10.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області (місце знаходження: с.Пилипець буд.75 Хустського району Закарпатської області), про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2023 року заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко С.І., звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та у поданій заяві просить встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Верхній Студений Хустського району Закарпатської області в сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявниця вказує, що 25.07.1970 року виконкомом Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5 , 1947 року народження, актовий запис №23, та після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на прізвище « ОСОБА_7 ».

Батько заявниці, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також зазначає заявниця, що її матері ОСОБА_2 на праві власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №042712, виданого 11.04.1997 року Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, належали земельні ділянки загальною площею 0,60 га розташовані в с. Верхній Студений, в тому числі: в урочищі «Біля хати» площею 0,0398 га, призначена для обслуговування житлового будинку; в урочищі «Загорода» площею 0,4589 га та в урочищі «Затінь» площею 0,10 га, призначені для ведення особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її матір ОСОБА_2 , померла.

Також вказує, що згідно довідки старости сіл Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 07.08.2023 року за вих.№602 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована в АДРЕСА_2 , однак фактично проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті в АДРЕСА_1 фактично проживали і були зареєстровані: зять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 27.07.2006 року у будинку в АДРЕСА_2 , окрім померлої ОСОБА_2 , ніхто зареєстрований не був та фактично ніхто не проживав.

На підтвердження факту спільного проживання її разом із матір`ю ОСОБА_2 на день її смерті в АДРЕСА_1 заявницею надані письмові покази ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканця АДРЕСА_3 , який проживає по сусідству із дворогосподарством належним ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка є донькою Заявниці і відповідно, онукою померлої ОСОБА_2 , відібраними адвокатом Рішком С.І. на підставі п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», при опитуванні за їх добровільною згодою, з метою подання їх в якості доказів у даній справі за заявою.

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 22.08.2023 року №73665826 та №73665951, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповітів не залишала, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Також заявниця вказує, що 22 серпня 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. із заявою про відкриття спадкової справи за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Однак листом від 22.08.2023 року №88/01-16 нотаріус повідомив Заявницю про те, що згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (Підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). У зв`язку з тим, що Заявниця, у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини не подано і спадщину вона не прийняла шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті, оскільки місце реєстрації Заявниці на момент смерті ОСОБА_2 відмінне від місця реєстрації померлої, відкрити спадкову справу за майном померлої ОСОБА_2 неможливо, а тому заявниця ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 разом із спадкодавцем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області області від 31 серпня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження.

В судове засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належними чином повідомлені, проте на адресу суду подано заяву представника заявника з проханням проводити судовий розгляду у справі без його участі та у відсутність його довірителя, заявлені ОСОБА_1 вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задовольнити за викладеними у заяві підставами.

Представник заінтересованої особи: Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним, проте на адресу суду подано заяву про розгляд справи за вимогами ОСОБА_1 у відсутність їх представника, доповнень, клопотань, додаткових доказів у справі вони не мають, просять розглянути справу за наявними у ній матеріалами, заперечень проти заяви ОСОБА_1 не мають.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, ретельно з`ясувавши всі обставини по даній справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи № 302/1613/23, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася ОСОБА_10 в селі В.Студене Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 23.06.1964 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану та відповідно до якого батьками ОСОБА_10 є: ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_11 та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.9).

З архівної довідки Державного архіву Закарпатської області за № 77/01-12 від 31.08.2023 вбачається, що в документах архіву є дані про те, що ІНФОРМАЦІЯ_11 у с.Нижній Студений Міжгірського (тепер Хустського) район в книзі реєстрації актових записів про одруження під № 19 було зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_12 (1913 року народження) та ОСОБА_13 (1921 року народження) (а.с.30).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 25.05.1970 року, ОСОБА_10 зареєструвала 25 липня 1970 року в с.Н.Студене Міжгірського району Закарпатської області шлюб з ОСОБА_5 , актовий запис №23. Після укладення шлюбу дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_6 » змінено на прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.10).

Батько заявниці - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 09.08.2023 року (а.с.11).

Мати заявниці - ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 у віці 85 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.08.2023 року (а.с.12).

Згідно довідки Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за вих.№ 602 від 07.08.2023 року вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 , 1921 року народження, була зареєстрована в АДРЕСА_2 , однак фактично проживала у свої дочки в АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку в АДРЕСА_1 проживали її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Станом на 27.07.2006 року у будинку за адресою в АДРЕСА_2 , окрім померлої ОСОБА_2 , ніхто не зареєстрований та фактично ніхто не проживав (а.с.13).

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.08.2023 року №73665826 та №73665951, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповітів не залишала, спадкові справи за її майном не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 14-15).

При зверненні заявниці ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Дунаєва Ю.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , листом від 22.08.2023 року за вих.№88/01-16 приватний нотаріус Дунаєв Ю.М. повідомив заявницю ОСОБА_1 про те, що згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (Підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). У зв`язку з тим, що Заявницею у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини не подано і спадщину вона не прийняла шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті, оскільки місце реєстрації Заявниці на момент смерті ОСОБА_2 відмінне від місця реєстрації померлої, відкрити спадкову справу за майном померлої ОСОБА_2 неможливо, а тому нотаріус рекомендував Заявниці звернутися до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої або встановлення факту спільного проживання з померлою ОСОБА_2 (а.с.16).

З письмового опитування, здійсненого в порядку ст.93 ЦПК України, проведеного адвокатом Рішко С.І., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 та з письмових пояснень зазначених нижче осіб вбачається наступне: свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканець АДРЕСА_1 та свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мешканка АДРЕСА_4 (дочка заявниці) пояснили, що з 1991 року ОСОБА_14 і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_1 , яка до дня смерті піклувалася про матір ОСОБА_2 , вела за нею догляд, та після смерті матері, заявниця ОСОБА_1 здійснювала поховання матері, власним коштом організовувала поминальні заходи за померлою ОСОБА_2 . Також вказують при письмовому опитування свідки, що в АДРЕСА_2 , де була зареєстрована ОСОБА_2 , ніхто інший у період з 1991 року по 27.07.2006 року не проживав (а.с.18,19).

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.ст. 1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Із змісту ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При цьому, суд враховує, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Так заявниця вказує, що вона спадщину після смерті своєї матері прийняла, оскільки вони проживали разом на час відкриття спадщини.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Метою заявниці при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Виходячи з зазначеного, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання із спадкодавцем, підлягає задоволенню.

Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_2 , відповідно до законодавства має для заявника юридичне значення та діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, аналізуючи докази по даній цивільній справі у їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень щодо встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованих осіб, суд вважає, що факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , саме за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 293, 315, 318, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , - за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО