Справа № 309/3960/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Савинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хустського районного суду від 05 липня 2022 року (у складі судді Савицького С.А.) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, та приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у жовтні 2021 р.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 23.01.2019 р., який зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. в реєстрі за № 243, на підставі якого звернено стягнення на іпотечне майно ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу перед АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 373257,22 грн.

На обґрунтування позовних вимог указав, що виконавчий напис передбачає безспірність заборгованості, в той час як позивач не отримував від відповідача жодної вимоги про усунення порушень ні поштовим відправленням, ні під розписку, в тому числі за 30 днів до вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, тобто вказана у заяві та виконавчому написі заборгованість по кредитному договору не узгоджена з позивачем, він її не визнав і тому заборгованість не є безспірною.

Про наявність оспорюваного виконавчого напису позивачеві стало відомо лише від приватного виконавця (третя особа), до якого позивач звернувся після того, як ним була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження.

В оспорюваному виконавчому написі приватним нотаріусом не зазначено саме на підставі якого кредитного договору пропонується провести звернення на предмет іпотеки для того, щоб навмисне приховати той факт, що кредитний договір було укладено з терміном погашення до 12 листопада 2009 р. Тобто виконавчий напис вчинено за зобов`язанням, строк якого становить понад три роки з моменту закінчення терміну договору кредиту. Відповідно до інструкції вчинення виконавчих написів нотаріусами забороняється вчиняти виконавчі написи, строк виконання зобов`язання в яких минув.

Відповідно до кредитного договору АТ «КБ Приватбанк» вже використав право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом подання відповідного позову до Хустського районного суду у справі №713/4917/12 від 20.03.2013 р.

Рішенням Хустського районного суду у справі №713/4917/12 від 20.03.2013 р. у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 р. ухвалено відмовити в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відсутня заборгованість, на яку вказував АТ КБ «Приватбанк», та станом на 18 вересня 2013 р. мала місце заборгованість у сумі 3912,90 грн.

Рішенням Хустського районного суду від 05 липня 2022 р. позов задоволено. Визнано виконавчий напис № 243 від 23 січня 2019, учинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк» на суму заборгованості у розмірі 373257,22 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

АТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк) просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-як убачається із позовної заяви, жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком не надається, той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості, вже є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог;

-Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи згідно з Переліком документів, затвердженим КМУ, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором і боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Узагальнені заперечення зводяться до того, що стягнення нотаріусом проводиться за період із 12.11.2004 р. по 12.10.2018 р., тобто пеня нарахована за 13 р. і 11 м., а також включений період, строк виконання за яким минуло більше 3 р.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що вчиняючи 23.01.2019 р. виконавчий напис № 243, приватний нотаріус Бондар І.М. вказала період стягнення з 12.11.2004 р. по 12.10.2018 р., де зазначила тіло кредиту в сумі 876,30 євро, хоча станом на 20.03.2013 р. тіло кредиту становило 878,14 євро, сплати за даним кредитом позивач ОСОБА_1 за цей період не здійснював, що на думку суду ще раз підтверджує відсутність безспірності боргу. Відтак, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час вчинення виконавчого напису вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

При цьому суд установив, що 23.01.2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною (надалі - третя особа) вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 243 про звернення стягнення на майно за договором іпотеки, посвідченим 12.11.2004 р. приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. за реєстровим № 6667, переданому на забезпечення стягнення заборгованості по кредитному договору № MKG0G000000010 від 12.11.2004 р.

На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Закарпатського виконавчого округу Роман Романом Михайловичем 06.10.2021 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67052936 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Із виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення, становить - із 12.11.2004 р. по 12.10.2018 р.

Сума заборгованості за виконавчим написом складає 373527 грн., із яких: - 876,30 євро - заборгованість за кредитом; - 2907,57 євро - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; - 7631,18 євро - пеня.

Згідно з договором кредиту № MKG0G000000010 від 12.11.2004 р., укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 , останній отримав кредит на суму 8000 євро на умовах, встановлених договором, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 1,30% на місяць і з кінцевим терміном погашення до 12.11.2009 р.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. від 06.10.2021 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67052936 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Пред`явивши до ОСОБА_1 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та неустойки за рахунок майна, переданого в іпотеку, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відтак, строк виконання основного зобов`язання настав 01.10.2012 р.

У справі, яка переглядається, спір між сторонами виник щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що виконавчий напис учинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, встановлено, що 12 листопада 2004 року між Банком і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № MKG0G000000010, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у сумі 8000 євро із кінцевим терміном погашення до 12 листопада 2009 р., у порядку та на умовах, встановлених договором.

Суд першої інстанції, визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, виходив із того, що при його вчиненні приватний нотаріус, зокрема, не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості.

Із рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 р. у справі № 713/4917/2012 убачається, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконував недобросовісно, внески носили мінливий характер та сплачувалися несвоєчасно, внаслідок чого станом на 26 листопада 2008 р. утворилася заборгованість перед Банком на суму 2766,82 євро, що складається із наступного: 2666,69 євро заборгованість за кредитом; 97.08 євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3.05 євро пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Сума заборгованості 2766,82 євро за курсом НБУ на 21 листопада 2008 р. 1євро = 7,78 грн. становить суму 21525,86 грн.

Рішенням Хустського районного суду від 18 травня 2009 р. зазначену заборгованість в сумі 21525 грн. 86 коп. (еквівалент 2766,82 Євро) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», а 15 березня 2011 р. указане рішення виконано в повному обсязі, в зв`язку з чим державним виконавцем відділу ДВС Хустського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Із кредитного договору від 12 листопада 2004 р. убачається, що строк повернення кредиту сплив 12 листопада 2009 р. і з цього часу відповідно до закону кредитор вправі вимагати від боржника сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 12 листопада 2004 р. видно, що станом на 13 листопада 2009 р. заборгованість ОСОБА_1 по процентах за користування кредитом становила 348,79 євро.

Колегія суддів у справі № 713/4917/2012 дійшла висновку, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором від 12 листопада 2004 р. становить 378,79 євро, що за курсом 10,33 грн. за 1 євро відповідно до службового розпорядження НБУ від 1 жовтня 2012 р. складає 3912,90 грн.

Натомість у оскаржуваному виконавчому написі Банком заборгованість за кредитом указана 876,30 євро.

У рішенні апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 р. у справі № 713/4917/2012 указано, що з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість з пені в сумі 848, 14 євро виникла станом на 1 жовтня 2012 р. Отже, у спорі щодо споживчого кредиту сплив строк позовної давності до вимоги про стягнення пені та в даному випадку позовна давність застосовується незалежно від заяви відповідача.

Натомість у оскаржуваному виконавчому написі пеня розрахована в розмірі 7631,18 євро.

Тобто, Банк реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом, що відображено в рішенні Хустського районного суду від 18 травня 2009 р. у справі № 2-426/2009 р.

23 січня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис № 243, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 .

За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропонувала задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: 876,30 євро заборгованість за кредитом; 2 907,57 євро заборгованість за відсотками; 7631,18 євро пеня, а всього 11 415,05 євро, що за курсом НБУ станом на 12.10.2018 р. становить 369 757,22 грн.

Строк, за який проводиться стягнення: 12.11.2004 р. по 12.10.2018 р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Звернувшись у 2009 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, Банк змінив строк виконання зобов`язання на 2009 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним, натомість проценти нараховувались після 2009 р.

Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.

Із огляду на це, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оспореного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких мотивів.

Твердження апелянта про те, що як убачається із позовної заяви, жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком не надається, той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості, вже є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, узагалі не має відношення до суті спору і не є предметом доказування у спірних правовідносинах.

Довід апеляційної скарги про те, що Банком для вчинення виконавчого напису було над надано усі необхідні документи згідно з Переліком документів, затвердженим КМУ, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором і боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість, також не заслуговує на увагу, оскільки в контексті спірних правовідносин Банк мав довести, опонуючи позивачеві, що заборгованість, яка вказана у виконавчому написі дійсно є безспірною, однак матеріалами справи встановлено протилежне, і Банком цього в апеляційній скарзі не спростовано.

За умови наявності рішення суду про дострокове стягнення заборгованості, Банк не може необмежено нараховувати пеню і відсотки на тіло непогашеного кредиту, тим паче, що сума заборгованості за кредитом, яка вказана у виконавчому написі, різниться із тією сумою, яка була встановлена рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 р.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон і вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 2.Рішення Хустського районного суду від 05 липня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 15 грудня 2023 р.

Судді: