КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №939/1299/23 Головуючий у суді І інстанції: Герасименко М.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заяви відповідача від 03 червня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13 березня 2023 року має заборгованість у розмірі 167 714,31 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 136 224,26 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 31 490,05 грн.

З огляду на вказані обставини банком було направлено ОСОБА_1 лист-вимогу щодо усунення порушень умов договору, однак у визначені кредитором строки вимога не виконана, заборгованості повернуто не було. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 167 714,31 грн разом із понесеними судовими витратами в розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 130095 гривень 65 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати на судовий збір у розмірі 2684 гривні.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 16 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що до 23 лютого 2023 року кредитні зобов`язання ним виконувалися у повній мірі, всі платежі по картці вносилися у відповідності до умов договору, станом на 31 січня 2022 року на баланс карткового рахунку було внесено більше 40 000,00 грн і заборгованість за тілом кредиту становила 89 973,00 грн. З 24 лютого 2022 року оплати по кредитним зобов`язанням ним не проводилися спочатку в зв`язку з військовими діями, а згодом - скрутним матеріальним становищем, пов`язаним із зменшенням заробітної плати, необхідністю відновлення житла та необхідністю дорогої і постійної терапевтичної медичної підтримки матері. Обставини, які виникли 24 лютого 2022 року та продовжуються і на даний час об`єктивно унеможливили виконання ним кредитних зобов`язань на певний період. Починаючи з лютого 2023 року він неодноразово звертався до банку з проханням про реструктуризацію боргу задля урегулювання заборгованості, проте відповіді не отримав. З 08 червня 2023 року ним було відновлено виконання зобов`язань по договору та проведено наступні оплати, а саме 08 червня 2023 року - 25 616,00 грн, і 26 червня 2023 року - 12 000,00 грн, на загальну суму 37 616,00 гривень.

Зазначає, що рішенням Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, підтверджено, що обставини з 24 лютого 2022 року є надзвичайними, невідворотними і об`єктивними обставинами. У судових провадженнях це рішення є підтвердженням наявності форс-мажорних обставин і неможливості сплачувати кредити.

Вказує на те, що предметом даного спору є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 167714,31 грн, однак спір припинив своє існування у зв`язку з оплатою ним частково суми боргу в розмірі 37616 грн.

Позивач відзив на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки відповідачем у рахунок погашення заборгованості 08 червня 2023 року та 26 червня 2023 року сплачено кошти в розмірі 37 618,66 грн, які не враховані позивачем у розрахунку заборгованості від 13 березня 2023 року, то суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 130 095,65 гривень.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, тому 03.06.2019 року підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 24).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При укладанні договору № б/н від 03 червня 2019 року сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач.

В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який відповідач підписав 10 березня 2021 року (а.с. 25-28).

До зазначеної Анкети-заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 29-67).

Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 (дата відкриття: 10.03.2021, термін дії: 12/23, карта Універсальна GOLD) (а.с. 23).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , 10 березня 2021 року останньому було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 45000 грн, з 14 квітня 2021 року - 46000 грн, з 24 травня 2021 року - 50000 грн, з 02 липня 2021 року - 55000 грн, з 13 жовтня 2021 року - 130000 грн, з 04 жовтня 2022 року - 0 грн (а.с. 22).

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_2 користувався виданою банком кредитною карткою та періодично вносив платежі в погашення кредиту (а.с. 11-21).

Згідно з наданим банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13 березня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 167714 грн 31 коп., з яких: 136224 грн 26 коп. - заборгованість за тілом кредита, 31490 грн 05 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-10).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач сплатив 08.06.2023 року заборгованість у розмірі 25618,66 грн та 26 червня 2023 року в розмірі 12000 грн, проте дані кошти не були враховані банком у розрахунку заборгованості (а.с. 97).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір припинив своє існування у зв`язку з оплатою ним частково суми боргу в розмірі 37616 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки те, що відповідач частково сплатив заборгованість не звільняє його від сплати залишку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, підтверджено, що обставини з 24 лютого 2022 року є надзвичайними, невідворотними і об`єктивними обставинами, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, що підтверджується правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі N 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі N 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі N 905/55/21.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для частково задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 03.06.2019 № б/н, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 98605 грн 60 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 31490 грн 08 коп. станом на 13.03.2023 року.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 1054, 1048, 1056-1 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «21» грудня 2023 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко Д.Р. Гаращенко В.І. Олійник