Справа № 466/5111/23 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/2438/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Суди В.І.;

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ (КЕВ) м. Львова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 (в подальшому «спірне житло»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 11.12.2007 року ОСОБА_1 було надано право на вселення на житлову площу в гуртожитку на АДРЕСА_2 , який перебуває в числі основних засобів КЕВ м.Львова, однак відповідач в гуртожитку не проживає, що стверджується відповідними актами, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 41-42).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати «та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі» (?), покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи (а.с. 46-49).

04.12.2023 року позивач (КЕВ) в особі керівника надіслав на адресу суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи (призначеного на 04.12.2023 року) у зв`язку з відпусткою представника КЕВ до 10.12.2023 року (а.с. 101-105), у зв`язку з чим апеляційний розгляд справи було відкладено на 18.12.2023 року.

Позивач (апелянт), будучи своєчасно (05.12.2023 року) повідомленим про відкладення апеляційного розгляду справи (на його клопотання) на 14-00 год. 18.12.2023 року (а.с. 109-112), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Свій позов позивач обґрунтовує посиланням на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України, які передбачають визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад шість місяців.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Таким чином, чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду належними та допустимими доказами факту відсутності відповідача у житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені статтею 71 ЖК України строки, початок відліку яких починається від дня, коли особа залишила це житлове приміщення. При цьому повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку та працює у місті Львові.

Стороною позивача не подано до суду жодних доказів про наявність у відповідача іншого житла, на яке за законом він має право, та/або доказів проживання його у іншому житлі. Так само, як не зазначено, коли саме відповідач залишив спірне житло (та, відповідно, з якого саме часу починається відлік передбаченого статтею 71 ЖК України строку).

Як стверджується з доказів, долучених самим позивачем до поданої ним до суду позовної заяви, станом на час подання позову до суду заборгованість відповідача по оплаті за житлово-комунальні послуги становить лише 345 грн. 78 коп. (а.с. 22), що свідчить про те, що відповідач регулярно оплачує надані йому житлово-комунальні послуги.

Окрім того, колегія суддів бере до уваги те, що втрата права на житло є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно з законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві …» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року).

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставин та (або) докази встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно тощо), які нові обставини та докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи, які саме висновки суду є помилковими тощо.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 липня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.