Справа №489/4391/20 Головуючий суду першої інстанції Рум`янцева Н. О.
Провадження №22-ц/812/487/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Коломієць В. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Стрілець К. О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2023 року, ухвалене о 16 год 30 хв під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. в приміщенні суду в м. Миколаєві, повний текст якого складено 01 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_3 подав до суду вищевказаний позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , під час якого рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2004 року визнано дійсним укладений 28 січня 1998 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого відповідач набула право власності на квартиру, вартість якої на момент позову становить 616 000 грн.

Також під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль Infiniti, модель FX35, легковий універсал-В номер кузова НОМЕР_1 , вартість якого на момент подачі позову становить 504 000 грн, право власності на який також було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_3 вказував, що після розлучення, сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, у зв`язку з чим просив визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та частину автомобіля Infiniti, модель FX 35, легковий універсал-В номер кузова НОМЕР_1 та компенсувати йому половину вартості цього майна.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 у період з 31 липня 1998 року по 08 січня 2019 року.

Квартира, право власності на яку просить визнати позивач за собою у розмірі частини, була придбана нею за договором купівлі-продажу від 28 січня 1998 року, тобто до укладення шлюбу, а тому не може вважатися спільно набутим майном.

Щодо вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на частину автомобіля ОСОБА_4 зазначала, що автомобіль Infiniti, модель FX35, легковий універсал-В номер кузова НОМЕР_1 було продано 26 жовтня 2018 року під час перебування сторін у шлюбі зі згоди ОСОБА_3 , а кошти від його реалізації використано на потреби сім`ї.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020 року вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Infiniti, модель FX35, легковий універсал-В номер кузова НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира була придбана відповідачем до реєстрації шлюбу з позивачем, а отже вона є особистою власністю відповідача і не підлягає поділу.

Що ж стосується автомобіля, то суд вважав, оскільки позивач не оскаржив договір купівлі-продажу автомобіля, який було продано під час шлюбу сторін, то вважається, що його було реалізовано за його згоди, а отже підстави для поділу автомобіля відсутні.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру відбулася за відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, а тому квартира є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу.

Також позивачем зазначено, що реалізація транспортного засобу відбулася без його згоди, яка відповідно до ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України мала бути нотаріально посвідченою. Вказаних обставин відповідачем належними та допустимими доказами спростовано не було, а тому автомобіль підлягає поділу.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому нею наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони по справі зареєстрували шлюб 31 липня 1998 року. Він був розірваний на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 грудня 2018 року, яке набрало чинності 04 січня 2019 року.

28 січня 1998 року ОСОБА_5 на Південній товарній біржі придбала квартиру АДРЕСА_1 . У договорі купівлі-продажу зазначено, що продавці отримали кошти за продаж квартири до посвідчення цього договору біржою (а.с.55А).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2004 року вищезазначений договір купівлі-продажу квартири визнано дійсним (а.с.19).

22 травня 2013 року державний реєстратор Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Семенова В. А. прийняла рішення №2472041 про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_6 (а.с.17).

12 червня 2015 року за ОСОБА_4 зареєстровано транспортний засіб Infiniti, модель FX35, легковий універсал-В номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.9).

26 жовтня 2018 року вищезазначений транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_7 (а.с.54).

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області від 30.11.2022 вказаний транспортний засіб було придбано ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу №4841/2018/1163175 від 26.10.2018. Копії матеріалів, що стали підставою перереєстрації транспортного засобу, були знищені по закінченню терміну зберігання, який становив 3 роки (а.с.119).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої та оціночно-будівельної експертиз №23-2697 від 20.11.2023 р., складеного експертами Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 695 490 грн, ринкова вартість автомобіля Infiniti, модель FX35, легковий універсал-В номер кузова НОМЕР_1 становить 391 271,71 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо поділу спірної квартири

Відповідно до ст.60, 61, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу (ст.68 СК України).

Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що сторони по справі перебували у шлюбі з 31 липня 1998 року по 04 січня 2019 року.

Спірна квартира була придбана ОСОБА_8 28 січня 1998 року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем. Доказів придбання цього майна за кошти обох сторін суду не надано.

При поділі майна подружжя повинні враховуватися як джерело придбання майна, так і час його придбання.

Фактично квартира придбана відповідачем 28 січня 1998 року. Гроші за її придбання були передані продавцям до укладення угоди.

Належними та допустимими доказами позивач не довів факт придбання квартири сторонами під час шлюбу і за сумісні кошти, а тому його вимоги про визнання права власності на частину квартири та компенсацію її вартості є безпідставними.

Посилання позивача на те, що оскільки оформлення права власності на квартиру на ім`я відповідача відбулося під час шлюбу, а тому на нього розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя, є помилковими.

Державна реєстрація не є способом набуття права власності це лише засіб підтвердження факту набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Сам факт реєстрації права власності на спірну квартиру в період зареєстрованого шлюбу за доведеності її придбання до часу реєстрації шлюбу не дає підстав вважати, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, майно, набуте одним з подружжя до укладення шлюбу, але зареєстроване в період шлюбу, не є спільною власністю подружжя.

Щодо поділу автомобіля

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про відмову у поділі автомобіля, суд першої інстанції вважав, оскільки позивач не оскаржив договір купівлі-продажу автомобіля, який було продано під час шлюбу сторін, то вважається, що його було реалізовано за його згоди, а отже підстави для поділу автомобіля відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду, виходячи із наступних підстав.

Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, то наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. З огляду на відсутність такого доказу вартість спірного автомобіля враховується при поділі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №158/2229/16-ц, яка викладена у постанові від 30 січня 2019 року.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на частину автомобіля та стягнення на його користь компенсації вартості цього автомобіля у розмірі частини, підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення компенсації, оскільки транспортний засіб було передано у власність іншій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Вартість вказаної компенсації відповідно до висновку експерта становить 195 635,86 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати у частині поділу автомобіля, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального права і ухвалити в цій частині нове судове рішення про час ткове задоволення позову ОСОБА_3 . Рішення суду першої інстанції у частині поділу квартири слід залишити без змін, тому що воно відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що ціна позову по справі складає 543 380,86 грн, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та позову ОСОБА_3 (36%), скасував рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобіля, то відповідач повинен відшкодувати позивачу судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції в сумі 4890,42 грн (1956,17+2934,25) та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 4336,05 грн.

Оскільки позивач при зверненні до судів першої та апеляційної інстанції сплатив суму судового збору у більшому розмірі ніж передбачає законодавство, тому що не була відома вартість спірного майна, то він має право на повернення переплаченої суми судового збору у розмірі 12 690,50 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку автомобіля Infiniti, модель FX35, легковий універсал-В номер кузова НОМЕР_1 та компенсацію частки його вартості скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині компенсації вартості частки автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки автомобіля у сумі 195 635,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції в сумі 4890,42 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 4336,05 грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області повернути ОСОБА_3 зайво сплачений судовий збір у сумі 12 690,50 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.