КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/25907/21

15 грудня 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова інновація» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 и про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 06 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № -1, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Зазначає, що кредитний договір укладений у електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, даних паспорта, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Кредитні кошти були відправлені відповідачці 06 вересня 2019 року на платіжну картку емітовану АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначає, що відповідачка не виконала умови кредитного договору у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.

З огляду на вище викладене, просило суд стянути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором від 06 вересня 2019 року № 51-1 станом на 16 вересня 2021 року у розмірі 17 130,00 грн з яких: 3 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 1 530,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 06 вересня 2019 року по 09 вересня 2019 року (включно); 12 600,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до пункту 3.3. кредитного договору, за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 13 листопада 2019 року по 11 березня 2020 року відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

31 серпня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про залучення до участі у справі правонаступника позивача. Зазначало, що 16 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріальто" було укладено договір про відступлення права вимоги №19/09/2021-Р/М, відповідно до якого, право вимоги за договором № -1 від 06 вересня 2019 року перейшло о ТОВ "ФК "Ріальто". До зазначеної заяви представник позивача долучив копію договору про відступлення права вимоги №16/09/2021-Р/М від 16 вересня 2021 року, відповідно до умов якого, первісний кредитор "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор ТОВ "ФК "Ріальто" приймає права грошової вимоги первісного кредитора за кредитним договором, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язань та інших платежів, право за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому- передачі прав та додаткових договорах до договору.

Відповідно до витягу з акту приймання- передачі прав № 1 від 16 вересня 2021 року до договору відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М було передано право вимоги за кредитним договором № -1 від 06 вересня 2019 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» про залучення правонаступника позивача в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до участі в якості правонаступника позивача в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 3000,00 гривень заборгованості за кредитом, 1530,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 1.2. кредитного договору, за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 06 вересня 2019 року по 09 вересня 2019 року, 12600,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3. кредитного договору,за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 13 листопада 2019 року по 11 березня 2020 року, 8000,00гривень витрат на правничу допомогу та 2270 гривень судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням першої інстанції, 07 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за правилами територіальної підсудності.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає що, подаючи позовну заяву до Солом`янського районного суду м. Києва, позивач порушив правила підсудності, оскільки відповідач ніколи не проживала і не була зареєстрована у Солом`янському районі м. Києва.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що надана позивачем копія кредитного договору не містить підписів обох сторін, не витребував його оригіналу для перевірки погодження сторонами договірної підсудності у письмовій формі.

Зазначає, що суд прийняв до уваги припущення позивача про те, що кредитний договір і всі додатки до нього нібито підписані «одноразовими ідентифікаторами» з обох сторін у наданих редакціях, без будь-яких доказів цих обставин і без дослідження самих поданих позивачем доказів.

Вказує на те, що відповідач ніколи не погоджувала умови про 3.5% на день понад 30 днів.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв до уваги виключно позицію однієї сторони- позивача, а по відношенню до відповідача проявив упередженість, порушив ст.ст. 2, 10, 12 ЦПК України - принципи верховенства права, змагальності, диспозитивності цивільного судочинства.

Зазначає, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору з відповідачкою у письмовій формі та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі, підписами двох сторін, згідно зі ст. 100 ЦПК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами договору і застосувати його умови до правовідносин сторін при прийнятті судом рішення.

Звертає увагу на те, що внесення у копію тексту якоїсь сукупності цифр та літер як «одноразового ідентифікатора» не свідчить про його підписання конкретною особою.

Вказує на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 625 та 1048 ЦК України, стягнуто з відповідачки відсотки, нараховані після закінчення 30-денного строку кредитування, що не відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду і засадам добросовісності, розумності та справедливості цивільно-правових відносин та цивільного судочинства.

Зазначає, що відсотки у розмірі 12600,00 грн. за порушення строку повернення кредиту - значно перевищують суму кредиту 3000,00 грн. як такого.

20 жовтня 2023 року від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" адвоката Руденка Костянтина Васильовича до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua ao https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Зазначає, що правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

При цьому, укладення відповідачкою з позивачем договору № -1 від 06.09.2019 року, це право, а не обов`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд відповідачкою, окрім того відповідачка не була обмежена ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим договором. Відповідач не обмежений у проведенні порівняльного аналізу кредитного договору, умов кредитування, які були у ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» з іншими, які пропонуються різними небанківськими фінансовими установами або банками на ринку надання фінансових послуг, а саме кредитування.

Щодо твердження відповідача в своїй апеляційній скарзі про начебто неправомірне нарахування позивачем відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 12600,00 грн. за договором № -1 від 06.09.2019 року зазначає, що відповідно до п. 1.2. кредитного договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту, відповідно до п. 1.3. кредитного договору, становить 30 днів. Відповідно до п.п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п. 3.3. кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановлених п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Отже, п. 3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, позичальником сплачується чіткі та зрозумілі процентні ставки. Первісним кредитором не здійснюється й нарахування прихованих комісій та пені по кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України.

Проте, відповідачка не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України,

відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Щодо доводів про порушення судом першої інстанції територіальної підсудності при розгляді справи зазначає, що відповідно до умов п. 4.2. договору № -1 від 06.09.2019 року, якщо сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується в судовому порядку за місцем виконання договору згідно з чинним законодавством України. Місцем виконання цього договору є місцезнаходження товариства, що територіально відноситься до Солом`янського району м. Києва, отже, справа була підсудна Солом 'янському районному суду м. Києва. З огляду на вище викладене, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 вересня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № -1.

Відповідно до умов пункту 1.1 укладеного договору, товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. договору, кредит надається не на споживчі цілі.

У пункті 1.2. договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного пунктом 1.3. договору.

Пунктом 1.3. договору визначено, що строк надання кредиту становить 30 днів.

Відповідно до пункту 3.3. укладеного кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

Відповідно до квитанції № 163800006 від 06 вересня 2019року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перерахувало на картковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. У графі «призначення» вказано перерахування коштів за договором надання фінансового кредиту.

Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_1 . Зазначено, що на номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за платіжною картою № НОМЕР_1 в період з 06 вересня 2019 року по 07 вересня 2019 року та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 .

Факт переказу коштів на рахунок відповідачки також підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 по картковому рахунку № НОМЕР_1 , наданою АТ КБ «ПриватБанк» за період з 06 вересня 2019 року по 07 вересня 2019 року, який було надано на виконання вимог ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № -1 від 06 вересня 2019 рокувбачається, що станом на 16 вересня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає 17 130,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн та 1 530,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 06 вересня 2019 рокупо 09 вересня2019 року (включно), суд першої інстанції посилався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти та нараховані проценти за користування вказаними кредитними коштами, відповідно до вимог п. 1.2 кредитного договору, в добровільному порядку не повернуті відповідачкою, а тому підлягають стягненню в примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Фінансова інновація» посилалось на те, що 06 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № -1, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі3 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк».

На підтвердження своїх доводів до позовної заяви було долучено примірник договору № -1 від 06 вересня 2019 року який було укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 .

Відповідно до умов пункту 1.1 укладеного договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. договору, кредит надається не на споживчі цілі.

Факт перерахунку коштів на користь відповідачки підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 по картковому рахунку № НОМЕР_1 , наданою АТ КБ «ПриватБанк» за період з 06 вересня 2019 року по 07 вересня 2019 року, яку було надано на виконання вимог ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року.

Відповідачою не надано доказів на спростування наданих позивачем доказів стосовно перерахунку коштів у розмірі 3 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що надана позивачем копія кредитного договору не містить підписів обох сторін, не витребував його оригіналу для перевірки погодження договірної підсудності у письмовій формі, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При зверненні до судуз даним позовом, позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви № 307221 від 06 вересня 2019 року, сформованої та заповненої відповідачкою на Інтернет сайті https://monetka.ua/, https://monetka.com.ua, копію договору № -1, графік розрахунків із зазначенням сукупної вартості кредиту, Правила надання грошових коштів у позику.

У Хронології дій зазначено, що позичальником було введено дані по заяві щодо бажаного отримання коштів; заяву було перевірено позивачем та скориговано оцінку позичальника; створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника; відправлено СМС повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника; кредитні кошти перераховано на картку позичальника.

З наданих позивачем до кредитного договору доказів встановлено, що грошові кошти в розмірі3 000 грн були перераховані на картку відповідачки.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Іновація» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилась та погодилась з ними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що договір позики був укладений та підписаний сторонами в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленість сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, щосуд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір позики був укладений та підписаний сторонами в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те що, подаючи позовну заяву до Солом`янського районного суду м. Києва, позивач порушив правила підсудності, оскільки відповідачка ніколи не проживала і не була зареєстрована у Солом`янському районі м. Києва, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що відповідно до п. 4.2. договору № -1 від 06.09.2019 року, якщо сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується в судовому порядку за місцем виконання договору згідно з чинним законодавством України. Місцем виконання договору є місцезнаходження товариства, що територіально відноситься до Солом`янського району м. Києва, отже, справа була підсудна Солом 'янському районному суду м. Києва.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що п. 3.3 кредитного договору № -1 від 06 вересня 2019 року встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивілього кодексу України, як відповідальність за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із умов,укладеного між сторонами кредитного договору, у пункті 3.3. договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 наведено наступне.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно пункту 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 5017/1987/2012 така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

З огляду на вище викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 625 та 1048 ЦК України, стягнуто з відповідачки відсотки, нараховані після закінчення 30-денного строку кредитування, що не відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду і засадам добросовісності, розумності та справедливості цивільно-правових відносин та цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсотки у розмірі 12600,00 грн. за порушення строку повернення кредиту - значно перевищують суму кредиту у розмірі 3000,00 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки доказів того, що відповідач звертався до суду з позовом про визнання умов п. 3.3 кредитного договору несправедливими або недійсними, матеріали справи не містять.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах справи докази та надав їм правильну оцінку.

Окрім того, звертаючись до суду з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова інновація» просило стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції позивачем було надано договір про надання юридичних послуг № -1 від 06 вересня 2019року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_5 .

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили, що виконавець, який має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2412 від 23.10.2018 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 918 від 23.10.2018 року, зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: роз`яснення чинного законодавства, складання проектів процесуальних документів, складання листів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання письмових та усних консультацій, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. (п. 1.1)

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору плата за надання послуг виконавцем за цим договором, якщо інше не погоджено сторонами в письмовій формі, визначаєтьс,я виходячи з обсягу часу, необхідного для надання замовнику послуг та погодженого сторонами в рамках завдання (замовлення).

Відповідно до п. 3.2 договору вартість послуг виконавця встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого виконавцем часу на надання послуг становить 1 000,00 грн. без ПДВ та без врахування податків, які виконавець має сплачувати, як фізична особа- підприємець, але з можливим урахуванням погодженої сторонами корекції залежності від специфіки замовлень та досягнутих виконавцнм результатів. Конкретні суми до оплати наводяться у актах наданих послуг, надісланих виконавцем та погоджених із замовником.

Відповідно до п. 4.1 договору замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Акт складається виконавцем у двох екземплярах та надасться на підписання замовнику не пізніше 5-ти (п`яти) робочих днів, після завершення надання послуг.

13 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було підписано акт приймання- передачі наданих послуг № 64 до договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг від 01 червня 2020 року відповідно до якого, серед інших послуг у інших справах, виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги за позовом ОСОБА_1 :

письмова консультація що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту порушених прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та наявної судової практики у аналогічних справах, роз`яснень з правових питань що стосуються предмету позову;

підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № -1 від 06 вересня 2019 року;

формування додатків до позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , варість наданих послуг 7 000,00 грн.

складання адвокатських запитів про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за договором № -1 від 06 вересня 2019 року, вартість наданої послуги- 1 000,00 грн.

30 квітня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було здійснено оплату послуг адвоката Руденка Костянтина Васильовича на підставі договору № 01/06/2020-ФІ від 01.06.2020 року згідно акту № 64 від 13.04.2021 року у загальному розмірі 48 400,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1071. За надану правничу допомогу у даній справі витрати складають суму 8000,00 грн.

Стягуючи з відповідачки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Ріальто" витрати на правову допомогу в суді першорї інстанції урозмірі 8 000,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що позивачем надано докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., а тому з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалі справи вбачається, що 06 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір про надання юридичних послуг № -1 від 06 вересня 2019 року.

31 серпня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про залучення до участі у справі правонаступника позивача. До зазначеної заяви представник позивача долучив копію договору про відступлення права вимоги №16/09/2021-Р/М від 16 вересня 2021 року, відповідно до умов якого, первісний кредитор "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор ТОВ "ФК "Ріальто" приймає права грошової вимоги первісного кредитора за кредитним договором, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язань та інших платежів, право за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому- передачі прав та додаткових договорах до договору.

Відповідно до витягу з акту приймання- передачі прав № 1 від 16 вересня 2021 року до договору відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М було передано право вимоги за кредитним договором № -1 від 06 вересня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 на суму заборгованості 17 130,00 грн., яка складається із: заборгованості за процентами- 3000,00 грн.; заборгованості за процентами- 14130,00 грн. Даних про те, що первісним кредитором було передано новому кредитору і право вимоги по витратам на правову допомогу акт приймання-передачі не містить.

З огляду на вище викладене, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ " Фінансова компанія в" Ріальто" витрат на правничу допомогу, понесених первісним кредитором ТОВ " Фінансова компаня " Фінанс іновація" в сумі 8000,00 грн.

Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» адвокат Руденко Костянтин Васильович просив суд стягнути з відповідачки витрати, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, у розмірірі 3 000,00 грн.

На підтвердження понесених позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу представником позивача до відзиву було надано акт приймання- передачі наданих послуг № 171 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року, вартість наданих послуг становить 3 000,00 грн.

13 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Ріальто» сплатило на користь адвоката Руденка Костянтина Васильовича 3 000,00 грн. на підставі договору № 02/06/2022 від 02.06.2022 року згідно акту № 171 від 13.10.2023 року, що підтверджується копією платіжної інструкції № 900.

Заперечень щодо доводів відзиву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідачка до апеляційного суду не надала.

Аналізуючи подані представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» адвокатом Руденко Костянтином Васильовичем докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції та об`ємом наданих адвокатських послуг, колегія суддів вважає, що обґрунтованими будуть витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Солом`янського районного суду міста Києва 10 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішенн про відмову у стягненні з відповідачки на корписть позивача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України , суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва 10 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» витрат на професійну правничу допомогуу розмірі 8 000,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у стягненні з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанцї у розмірі 8 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» () понесені позивачем витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: