ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15028/22

Провадження № 22-ц/4820/144/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 17 листопада 2011 року банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 50 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 не виконала своїх обов`язків за договором, у зв`язку з чим, станом на 28 червня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 45 232 грн 19 коп., яка складається з 44 059 грн 97 коп. тіла кредиту та 1 172 грн 22 коп. прострочених процентів.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 45 232 грн 19 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2022 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором, внаслідок чого позов є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, тобто вона приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Сторони визначили, що вказана заява, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам`ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Крім того, 17 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій визначено тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір і строк внесення щомісячних платежів тощо. Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору, при цьому відповідачка своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погодилася із запропонованими позивачем умовами кредитування. АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачці кредит, однак, остання не виконала обов`язок із повернення кредитних коштів і сплати процентів, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду в аналогічних справах, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, неправильно витлумачив норми статей 526, 1054 ЦК України та не дотримався приписів статей 12, 13, 81 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

17 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідачка визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

В рамках укладеного сторонами договору АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 50 000 грн під 30% річних на строк дії платіжної карти.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 17 листопада 2011 року, підписаною ОСОБА_1 , остання була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредиту.

ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

З червня 2021 року ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, внаслідок чого станом на 28 червня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 45 232 грн 19 коп., із яких 44 059 грн 97 коп. тіло кредиту та 1 172 грн 22 коп. прострочені проценти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із положень ст. 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Зібрані докази вказують на те, що між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, за умовами якого відповідачка приєдналася до встановленої банком стандартної форми Умов та правил надання послуг у Приватбанку.

Склавши анкету-заяву від 17 листопада 2011 року (а.с. 56), сторони визначили, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 17 листопада 2011 року (а.с. 62), в якій установлено порядок повернення кредитних коштів і сплати процентів.

Паспорт споживчого кредиту (а.с. 57-61), який підписаний сторонами, визначає суми та ліміти кредиту, строк кредитування, пільговий період, процентну ставку, порядок нарахування та сплати процентів, розмір щомісячних платежів.

Натомість, указаний паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Із змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17 листопада 2011 року (а.с. 56) і довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 54) слідує, що банк встановив ОСОБА_1 ліміт кредитування у розмірі 50 000 грн.

Довідкою банку (а.с. 55) підтверджено, що між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір, за яким банк надав відповідачці кредитні карти.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 17 листопада 2011 року (а.с. 62) базова процентна ставка за кредитом визначена у розмірі 2,5% на місяць (обчислюється на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році). Розмір щомісячних платежів (які включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру та порядку повернення кредиту, строку та порядку сплати процентів.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором (а.с. 7-53) з червня 2021 року ОСОБА_1 не вносить платежі на повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі, внаслідок чого станом на 28 червня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 45 232 грн 19 коп., із яких 44 059 грн 97 коп. тіло кредиту та 1 172 грн 22 коп. прострочені проценти.

Цю заборгованість слід стягнути з ОСОБА_1 на користь банку.

Висновок суду першої інстанції про те, що наявність заборгованості відповідачки за кредитним договором не підтверджено належними та допустимими доказами, суперечить фактичним обставинам справи.

Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, у якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. При цьому, суд першої інстанції не обґрунтував свої висновки про те, чим спростовується твердження банка, що ОСОБА_1 не повернула кредит і не сплатила проценти у заявленому розмірі, якщо вона сама це не спростовує, будучи повідомленою про дату судового засідання і не з`явившись до суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши всіх обставин справи та указаних норм закону, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 45 232 грн 19 коп. заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено в цілому, внаслідок чого з ОСОБА_1 на користь банку слід присудити 2 481 грн судового збору за подання позову та 3 721 грн 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 6 202 грн 50 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 45 232 гривні 19 копійок заборгованості за кредитним договором і 6 202 гривні 50 копійок судового збору, а всього 51 434 гривні 69 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Р.С. Гринчук

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Заворотна О.Л.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27