Справа № 489/866/23
Провадження № 2/489/1676/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

без участі учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, стягнення аліментів, треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

встановив:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2023 шлюб між сторонами розірвано. Протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою дитину. Позивач вважає, що син повинен проживати разом з нею. Вона одноосібно забезпечує дитину, офіційно працює та має стабільний дохід. Дитина відвідує загальноосвітню школу та облікована в медичних установах. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклується про нього. У неї з сином гарний психологічний контакт. Оскільки відповідач декілька разів висловлював погрози, що забере дитину до себе, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить суд:

-визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю;

-стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Миколаєві, але не менше ніж 30 %прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 років, починаючи з 06.03.2023 до досягнення сином повноліття щомісячно.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2023 матеріали цивільної справи № 489/866/23 за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

У відповідності до постанови Миколаївського апеляційного суду від 05.07.2023 ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2023 скасовано.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2023 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради; витребувано у Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання даного спору.

16.11.2023 витребуваний висновок надійшов на адресу суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, 28.12.2023 від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. З матеріалів справи та його пояснень, наданих в підготовчому судовому засіданні 06.12.2023, встановлено, що на теперішній час він перебуває під вартою. 06.12.2023 до суду надійшла заява відповідача про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Від представника третіх осіб на адресу суду неодноразово надходили заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2006. Відповідно до рішення суду від 23.01.2023 шлюб між сторонами розірвано.

Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З пояснень позивача вбачається, що вона офіційно працює, має стабільний дохід, в зв`язку з чим має матеріальну можливість утримувати дитину. ОСОБА_1 на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 .

Неповнолітній ОСОБА_3 навчається в загальноосвітній школі, облікований в медичних установах, між ним та матір`ю встановлено міцний психологічний зв`язок.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо (станом на теперішній час перебуває під вартою), протягом тривалого часу до звернення позивача до суду він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина, не надавав коштів на його утримання.

Згідно Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1 .

24.08.2023 спеціалістами служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради обстежено умови проживання неповнолітнього ОСОБА_3 та встановлено, що для дитини створені всі умови для проживання, повного і всебічного розвитку. Хлопчик має окрему кімнату, диван, комп`ютерний стіл, комп`ютер, шафу, навчальні матеріали, настільні ігри, спортивний інвентар (гантелі, велосипед, ролики). На стінах є сертифікати дитини з програмування та професійні дитячі малюнки.

Представниками Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради встановлено, що відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.03.2023 (справа № 489/1/23, провадження № 1-кп/489/664/23) до відповідача ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 11.10.2023 фахівцями центру здійснено відвідування сім`ї гр. ОСОБА_1 за адресою проживання, під час якого стало відомо, що в квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, чисто та придбано. Для сина є окрема кімната, спільне місце, шафа для одягу та письмовий стіл. Продуктами харчування сім`я забезпечена в достатній кількості. ОСОБА_3 проживає з матір`ю. Підстав, які б перешкоджали матері виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною фахівцями Центру не виявлено.

Згідно з викладеним, виходячи з інтересів дитини, керуючись ст.ст. 19, 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, органі опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 88-89).

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Місцем проживання дитини є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду (КЦС) від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18).

Дитина не може бути передана для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, параграф 76).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до вимог статті 19 СК при розгляді спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з наданого Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.11.2023, орган опіки і піклування вирішив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За таких обставин суд вважає за можливе погодитись з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини та не порушує права відповідача на участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Судом встановлено, що за місцем свого проживання ОСОБА_1 створила сину всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання, дитина відчуває постійну турботу та любов, навчається, має друзів, звикле для нього оточення.

Враховуючи всі зазначені обставини, сталі сімейні та соціальні зв`язки, які склались у дитини за місцем проживання з матір`ю, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, а також належне та відповідальне ставлення ОСОБА_1 до виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що визначення на теперішній час місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з матір`ю максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі.

При цьому, суд також враховує, що від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову, згідно якої він не заперечував проти визначення місця проживання його доньки разом з позивачем (а.с. 102).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з нею підлягає задоволенню.

При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з наступного.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Миколаєві, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 років, починаючи з 06.03.2023 до досягнення сином повноліття щомісячно.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частино першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може змінюватись за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини друга статті 77 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача аліментів обґрунтовані, однак з урахуванням вимог чинного законодавства та з метою повноцінного забезпечення потреб дитини підлягають частковому задоволенню. А саме з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 06.03.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про удовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви. Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

З поданої позовної заяви вбачається, що позивачем ОСОБА_1 одночасно заявлено вимоги немайнового та майнового характеру. За подання до суду вимог немайнового характеру про визначення місця проживання дитини позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. В той же час, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 1 073,60 грн., а також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 27, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, стягнення аліментів, треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 06.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, просп.. Богоявленський, 1;

третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст рішення складено 28.12.2023.

Суддя Г.А. Микульшина