Справа № 468/683/23-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

05.12.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Онофрійчук М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На обґрунтування вимог в заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складалось з житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Даний будинок її мати успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, яка прийняла спадщину. Крім неї інших спадкоємців немає. При зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (житловий будинок) на ім`я спадкодавця. Позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на вказаний будинок, оскільки право власності спадкодавця на нього не зареєстроване. Вищевказаний житловий будинок належав спадкодавцю згідно з записами книг погосподарського обліку Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. У зв`язку з викладеним позивач, уточнивши позовні вимоги, просила задовольнити позов та визнати за нею право власності на вказаний будинок з допоміжними будівлями та спорудами.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 15.05.2023 року відкрито провадження у вказаній справі.

12.07.2023 року, за запит суду, приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Остапенко В.В. надано повідомлення про те, що станом на 11.07.2023 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Від від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ; копію довідки КП "Баштанськке РБТІ" від 10.02.2023 року за №25; копію довідок Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 14.09.2012 року за №185/01-38, 185/01-38; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про укладення шлюбу 23.04.1982 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; копію погосподарської книги №9 за 2011-2015 роки Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; копію довідки Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 16.03.2023 року за №398/01.05-6/2 та 14.02.2023 року за №228/01.05-6/21; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.02.2023 року; копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 31.10.2022 року; копію довідки Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.02.2023 року за №271/01.05-6/21; копії Інформаційної довідки від 15.03.2023 року; висновок про вартість житлового будинку; повідомлення приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Остапенко В.В. від 11.07.2023 року), суд прийшов до висновку наявності достатніх підстав для часткового задоволення позову.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за законом була ОСОБА_2 (донька спадкодавця), яка прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 16.03.2023 року за №398/01.05-6/21 (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.8), після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на вищевказаний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту (а.с.24-26) вбачається, що даний будинок складається з: житлового будинку А1 1954 року побудови площею 85,8, кв.м., тамбуру а1 1954 року побудови площею 7,4 кв.м., ганки №1,2, Літ. кухні Б1 1954 року побудови площею 18,3 кв.м., гаражу Ж1 1990 року побудови площею 11,9 кв.м., сараю З1 2001 року побудови площею 38,2 кв.м., альтанки Е1 2021 року побудови площею 7,3 кв.м., сараю В1 1954 року побудови площею 25,2 кв.м., погрібу Дпб 1954 року побудови площею 3.4/5.8 кв.м., убиральні Г1 2021 року побудови площею 1.0 кв.м., огорожі №3,4,5,6, басини №7.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем на момент останньої, що підтверджується довідкою Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 14.09.2012 року за №186/01-38 (а.с.10).

Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, оскільки право власності на вказаний житловий будинок за даними БТІ за спадкодавцем не зареєстровано та позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів про належність будинку на праві власності спадкодавцю (а.с.22).

При цьому, з довідки Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.02.2023 року вбачається, що згідно інформації погосподарської книги №67 за 1986-1990 роки власником будинку по АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1987 року - ОСОБА_7 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

Спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час дії ЦК України.

Відповіднодо вимог ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності..

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

Зі змісту вищевказаних нормативно-правових актів, положень Закону України "Про нотаріат", а також Глав 84-90 ЦК України вбачається, що оформлення спадкових прав спадкоємцями здійснюється через нотаріусів і лише за умови наявності об`єктивних причин неможливості здійснення цього у останніх спадкоємців мають право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Встановленні судом обставини свідчать, що спадкодавцю ОСОБА_2 за життя належав вищевказаний спірний житловий будинок на підставі записів погосподарських книг, при цьому позивач не може оформитися у спадкових правах в органах нотаріату через відсутність правовстановлюючих документів.

За таких обставин, суд вважає, що позов є обгрунтованим та доведеним, а тому підлягає частковому задоволенню, оскільки є необхідним захист порушеного права позивача на спадкування.

У вищевказному інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ також зазначив, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту (а.с.24-26) вбачається, що після 22.01.1979 року на території даного домоволодіння мало місце побудови наступних будівель та споруд: гараж Ж1 1990 року побудови площею 11,9 кв.м., сарай З1 2001 року побудови площею 38,2 кв.м., альтанка Е1 2021 року побудови площею 7,3 кв.м. та убиральня Г1 2021 року побудови площею 1.0 кв.м.

З огляду на вищевикладене, вказані будівлі та споруди мають статус самочинного будівництва, а тому вони не входять до кола спадкового майна.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За такого, позов в частині визнання права власності на: гараж Ж1 1990 року побудови площею 11,9 кв.м., сарай З1 2001 року побудови площею 38,2 кв.м., альтанка Е1 2021 року побудови площею 7,3 кв.м. та убиральня Г1 2021 року побудови площею 1.0 кв.м. не підлягає задоволенню.

За такого, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який складається з: житлового будинку А1 1954 року побудови площею 85,8, кв.м., тамбуру а-1 1954 року побудови площею 7,4 кв.м., ганки №1,2, Літ. кухні Б1 1954 року побудови площею 18,3 кв.м., сараю В1 1954 року побудови площею 25,2 кв.м., погрібу Дпб 1954 року побудови площею 3.4/5.8 кв.м., огорож №3,4,5,6, басини №7, - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 05.12.2023 року.

СУДДЯ: