РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.12.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Коцюби О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Баб`яка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Житомирської міської ради,

про визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.11.2017 розірвано. У шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом матір`ю та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом останніх п`яти років вихованням дитини займалась бабуся ОСОБА_5 - мати відповідача, оскільки ОСОБА_3 веде не належний спосіб життя, місце фактичного її проживання не відоме, зловживає спиртними напоями і не займалась хованням дитини.

Позивач вказує, що він приділяв належну увагу своїй дитині, всі питання щодо матеріального забезпечення дочки вирішував з бабусею.

25.07.2023 позивач дізнався, що ОСОБА_5 , з якою проживала його дитина, померла.

З тієї причини, що позивач призваний по мобілізації до складу ЗСУ та перебуває на військовій службі у м. Чернівці, дитину забрав батько позивача ОСОБА_6 .

Місце знаходження відповідача не відоме, вона не піклується про дитину, належним чином дочку не доглядає та не виконує своїх батьківських обов`язків.

У зв`язку з цим позивач, батько дитини, змушений звертатися із заявою до суду, про визначення місця проживання дитини разом з ним.

Позивач вказує, що він має роботу, постійний дохід і місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи характеризується позитивно, добре відноситься до дитини, інших дітей на утриманні не має, здоровий та не має шкідливих звичок.

Відповідачка не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання і не займається вихованням дитини.

У позові зазначено, що батько дитини не має наміру перешкоджати спілкуванню дочки з матір`ю, у разі виявлення останньою такого бажання.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.09.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та викликано сторони в засідання.

30.10.2023 представник позивача ОСОБА_2 подала до суду клопотання про виклик свідків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Заяв по суті справи до суду не надійшло.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 30.10.2023 клопотання про виклик свідків задоволено, підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.

11.12.2023 представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради Баб`як М.М. подав до суду рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №1917 від 07.12.2023 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 » та висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач додатково пояснив, що з відповідачкою давно не спілкується, її не було навіть на похованні матерів, місце перебування відповідачки не відоме.

Відповідачка у судові засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради у судовому засіданні підтримав висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 . Пояснив, що як встановлено органом опіки та піклування, мама дівчинки декілька років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, на засідання комісії не з`явилась. Під час підготовки висновку відвідували дитину за її місце проживання, психолог поспілкувалась з дівчинкою у формі бесіди, що і лягло в основу висновку. Психолог з`ясувала, що дівчинка вихована, з батьком стосунки довірливі. Відносно матері у дівчинки створено позитивний образ, однак зустріч з матір`ю для дитини не бажана. Бесіду з дитиною у судовому засіданні вважає недоцільною, оскільки це може бути травматичним для дитини, у т.ч. і тому, що згадуватиметься про смерть бабусі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він хрещений батько ОСОБА_9 . З позивачем знайомий зі шкільних років, з відповідачкою познайомився після одруження сторін. Похресницю відвідував часто, всі питання щодо дитини віршувались з бабусею, з матір`ю дівчинки комунікації не було. Після розірвання шлюбу сторін дитина проживала з бабусею, яка займалася вихованням дівчинки. Де мати дитини, та чим вона займається, свідку не відомо, поряд з дочкою її не було. Відповідачка не з`явилась навіть на поховання матері. Спільним знайомим її місце перебування також не відоме. Позивач забирав дочку, приймав участь у її вихованні. Наразі дитини проживає з батьком, який належним чином займається вихованням дочки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є рідною сестрою бабусі позивача. Позивача знає від його народження, знайома з його колишньою дружиною, вони жили поруч. Наразі також проживає поруч з позивачем, відповідачку не бачила давно. За час спільного проживання сторін відповідачка випивала, залишала дитину. Після розлучення сторін, свідок відповідачку не бачила. Дівчинка проживала з бабусею, матір`ю відповідачки. Батько забирав дівчинку, іноді дитина тривалий час перебувала у батька. Дні народження дівчинки також святкували у батька. Відносини між батьком та дочкою хороші, дівчинка його дуже любить. ОСОБА_9 каже, що не бажає бачити маму. Місце перебування відповідачки не відоме, вона не з`являється, її не було навіть на похороні матері. Після смерті бабусі, ОСОБА_9 забрав батько позивача, та з того часу дівчинка проживає за місцем проживання батька.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.211, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення, про що винесено відповідну протокольну ухвалу суду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 27.112017 розірвано (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ОСОБА_1 призваний по мобілізації та перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 м. Чернівці (а.с. 9), має стабільний дохід (а.с.48).

Згідно зі службовою характеристикою, яка видана командиром ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_11 , військовослужбовець ОСОБА_1 за місцем служби характеризується позитивно, як старанний, дисциплінований та відповідальний (а.с. 47).

З характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка видана за місцем навчання дитини, вбачається, що ОСОБА_9 навчається у ліцеї №30 м. Житомира. За час навчання зарекомендувала себе як старанна та дисциплінована учениця, має гарні успіхи у навчанні. Мати дівчинки, ОСОБА_3 , не приділяє увагу дочці як в освітньому, так і у виховному процесах, не відвідує батьківські збори. Вихованням та навчанням ОСОБА_9 фактично займалась бабуся - ОСОБА_12 (а.с. 45).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №1917 від 07.12.2023 затверджено висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 . Відповідно до змісту висновку, після розірвання шлюбу між батьками, малолітня ОСОБА_13 залишилася проживати з бабусею зі сторони матері ОСОБА_12 , яка займалася вихованням дитини, оскільки мати проживала окремо, вихованням та розвитком дочки не цікавилася, матеріальної допомоги на її утримання не надавала. ОСОБА_1 приділяв належну увагу вихованню та розвитку дочки, сплачував аліменти на її утримання. Після смерті ОСОБА_12 . 25.07.2023 ОСОБА_1 забрав ОСОБА_9 проживати до себе.

Працівниками служби (управління) у справах дітей, спільно з фахівцями із соціальної роботи Житомирського міського центру соціальних служб міської ради, з метою з`ясування думки матері, ОСОБА_3 , щодо можливості визначення місця проживання дочки ОСОБА_9 з батьком ОСОБА_14 , здійснено спроби відвідування за її місцем реєстрації та можливим місцем фактичного проживання, однак поспілкуватися з ОСОБА_3 не вдалося, а на залишені повідомлення вона не відреагувала.

ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 проживає у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де створено належні умови для виховання та розвитку дитини. ОСОБА_1 має самостійний дохід, у змозі забезпечувати потреби дочки в повному обсязі.

Відповідно до повідомлення комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, законним представником ОСОБА_4 подано декларацію та обрано лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

При спілкуванні з ОСОБА_9 з`ясовано, що вона бажає проживати з батьком, який її забезпечує та підтримує.

Зважаючи на викладені вище факти та обставини справи, враховуючи, що прийняття даного рішення не позбавляє будь-кого з батьків у подальшому реалізовувати власні права та обов`язки з виховання та утримання дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що дочка ОСОБА_9 проживає разом з батьком, який створив належні умови для виховання та розвитку дитини, приділяє дитині належну увагу, дбає про її розвиток, навчання та здоров`я. Судом не встановлено, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю.

Також суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , відповідно до якого виконавчий комітет міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , оскільки зі змісту висновку встановлено, що його складено на підставі повного та всебічного дослідження обставин щодо умов проживання дитини, ставлення дитини до батьків, та участі батьків в утриманні та вихованні дитини.

На підставі вищевикладеного, виходячи із найкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги, що дитина і наразі проживає з батьком, який належно дбає про дочку, при цьому, порушення позитивних взаємовідносин дитини з батьком можуть мати негативний вплив на її подальший розвиток, суд доходить висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з батьком.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що мати дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у її житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я та розвиток дитини незалежно від того, з ким дочка буде проживати. Визначення місця проживання дитини з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням задоволення заявленого позову.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Житомирського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Третя особа: виконавчий комітет Житомирської міської ради (м.Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2).

Суддя: Т.А. Воробйова

Повне рішення підписано 20.12.2023.