ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Титаренко Ю.Д.

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Бибик В.А.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Титаренко Юлії Дмитрівни

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2023 року, ухвалене суддею Бугрієм В.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дробітько Вікторія Вікторівна, ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, переведення права покупця,-

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Дробітько Вікторія Вікторівна, про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, переведення права покупця, в якому просила судвизнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №966 від 19.11.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (продавцями) та ОСОБА_1 (покупцем) щодо відчуження 11/20 частини житлового будинку, загальною площею 217,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дробітько В.В.; перевести на ОСОБА_2 права та обов`язки покупця 11/20 частини житлового будинку, загальною площею 217,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 131 000,00 грн., за договором купівлі-продажу №966 від 19.11.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дробітько В.В.; стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1984,80 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, та 25 000,00 грн. - витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування №653 від 02.10.2015 року є власником 1/10 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також витягом №45019683 від 02.10.2015 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Іншими співвласниками вказаного житлового будинку наразі є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 19.11.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками 11/20 частини вказаного житлового будинку, загальною площею 217,1 кв.м., житловою площею 107,8 кв.м., та які за договором купівлі-продажу №966 від 19.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дробітько В.В., відчужено відповідачеві ОСОБА_1 . Вказаний договір №966 від 19.11.2021 року купівлі-продажу 11/20 частини житлового будинку укладено з порушенням вимог законодавства та без урахування її переважного права перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Отже, на час укладення між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 оспорюваного договору №966 від 19.11.2021 року купівлі-продажу 11/20 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач була співвласником такого майна. Утім, про факт укладення оскаржуваного правочину позивач дізналася нещодавно, після того, як ознайомилася з матеріалами справи №554/11746/21, яка розглядається Октябрським районним судом м. Полтави за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою житлового будинку: АДРЕСА_1 . У матеріалах справи №554/11746/21 міститься заява представника ОСОБА_1 від 22.02.2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави про залишення без розгляду позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою з доданим оспорюваним договором, які позивачеві не направлялися.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 (а.с. 77).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дробітько Вікторія Вікторівна, ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, переведення права покупця - відмовлено.

Повернуто ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 131 000 грн., внесені нею згідно з квитанції АТ «Ощадбанк», номер 8 від 21.11.2022 року на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавської області UA0015950, код отримувача 26304855, банк отримувача Держказначейська служба України, м Київ.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 11 000, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд визнав безпідставним посилання позивача на ст. 362 ЦК України, яка не застосовується у даному випадку. Відповідач ОСОБА_1 на момент укладання оскаржуваного договору була співвласником спврного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, тому вона як співвласник будинку має переважне право на купівлю частки співвласника. Продавеці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самостійно визначили, кому із співвласників продати належну їм частку, оскільки і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 як співвласники знаходяться у рівному процесуальному становищі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Титаренко Ю.Д. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторона позивача не погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне посилання позивача на норму матеріального права, яка на думку суду, не застосовується у даному випадку. Судом не взято до уваги обгрунтовані нормами права доводи позивача щодо протиправного набуття ОСОБА_1 права власності на 11/20 частин житлового будинку з порушенням вимог ст. 362 ЦК України, тобто без попереднього письмового повідомлення позивача як одного із співвласників про відчуження нерухомості. Вказує, що юридична наука визначає, що норма матеріального права є первинним регулятором суспільних відносин, містить правило, на підставі якого можливо вирішення справи по суті. Натомість, висновки суду, які викладені у рішенні суду, грунтуються виключно на позиціях суду касаційної інстанціях, які стосуються не подібних справ, розглянутих з іншим суб`єктним складом та предметом яких є інші фактичні обставини. При цьому, в наведеній судом постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі №599/1327/17, в якій позов пред`явлено особою, яка не є одним із співвласників відчуженого нерухомого майна. Зазначає, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.04.2020 року у справі №910/4450/19 вказала, що подібність правовідносин в іншій чи аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Також зазначає, що не погоджується з посиланням суду на постанову Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі №752/26988/18, в якій судами встановлено, що особи продали свою частку у праві власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку не третій особі, а іншому співвласнику, якого вони також належним чином повідомили про свій намір. Вказує, що у постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.11995 року, на яку послався суд, відсутні висновки про те, що право переважної купівлі не застосовується при продажу одним зі співвласників належної йому частки у праві спільної власності іншому співвласнику. Таким чином вважає, що ст. 362 ЦК України є первинним регулятором даних суспільних відносин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування №653 від 02.10.2015 року є власником 1/10 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також витягом №45019683 від 02.10.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14-15,16).

Іншими співвласниками вказаного житлового будинку на разі є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 17-21).

До 19.11.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками 11/20 частин вказаного житлового будинку, загальною площею 217,1 кв.м., житловою площею 107,8 кв.м., та які за договором купівлі-продажу №966 від 19.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дробітько В.В., відчужено відповідачеві ОСОБА_1 (а.с. 22-25).

Відповідач ОСОБА_1 на момент укладання оскаржуваного договору була співвласником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розмір її частки складав 1/5 частина, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.02.2007 року (а.с. 45).

Відповідно до квитанції №8 від 21.11.2022 року позивачем ОСОБА_2 внесено на рахунок отримувача ТУ ДСА України в Полтавській області кошти на депозит в сумі 131 000,00 грн., призначення платежу: пред`явлення позову переведення прав покупця, як на підтвердження обов`язку позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець (а.с. 2).

Позивач зазначає, що оскільки вона є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то укладаючи оскаржуваний договір №966 від 19.11.2021 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 11/20 частин житлового будинку, їй як співвласнику, яка має переважне право на купівлю частин, не було запропоновано придбати частину будинку.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

Згідно ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно. При цьому під здійсненням переважного права необхідно вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки.

Переважне право є організаційним, відносним та вторинним.

Переважне право співвласника на купівлю частки є організаційним, оскільки завдяки йому створюється передумова для набуття його носієм права на частку в праві спільної часткової власності внаслідок створення можливості для укладення договору купівлі-продажу. Саме по собі переважне право учасника спільної власності не надає його суб`єктові будь-яких майнових прав (речових, зобов`язальних та ін.), які зумовлювали б виникнення або перехід права власності. Причому відповідне майнове право виникає тільки завдяки укладенню договору купівлі продажу частки або в результаті переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу. У свою чергу, конструкція переважного права дозволяє організувати відносини учасників спільної часткової власності, створивши передумови для суб`єкта переважного права укласти договір купівлі-продажу частки.

Відносність переважного права співвласника полягає в тому, що це право реалізується в організаційних відносинах, учасники яких є персоніфікованими. Тобто в будь-якому разі чітко визначеними є суб`єкти правовідносин спільної власності. Однак його характеристика як відносного не позбавляє переважного права співвласника й певних абсолютних властивостей, які полягають в абсолютності захисту переважного права. Під абсолютністю захисту розуміється можливість носія переважного права пред`явити позов про переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу частки до будь-якої іншої особи - не учасника спільної власності.

Вторинність переважного права проявляється в тому, що його виникнення зумовлене «перебуванням» у відносинах спільної власності, завдяки чому особа має статус учасника спільної часткової власності. Тобто переважне право є вторинним до права учасника на частку. За умови припинення права на частку або правовідносин спільної часткової власності припиняється й переважне право.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі №599/1327/17-ц.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При вирішенні спорів, що виникають у зв`язку з реалізацією співвласником у спільній частковій власності переважного права купівлі частки майна, необхідно враховувати, що переважне право купівлі діє лише у разі продажу частки особі, яка не входить до кола співвласників. У разі ж продажу частки будь-кому із співвласників, решта співвласників не має переважного права на її купівлю. Якщо кілька співвласників бажають скористатися переважним правом купівлі частки, то вибір того, кому продати свою частку, належить продавцю у відповідності до ч.3 ст. 362 ЦК України (постанова Верховного Суду від 22.07.2020 року справа № 752/26988/18).

Аналогічні висновки були сформовані в постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах по позовах про захист права приватної власності» (зі змінами згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року), право переважної купівлі застосовується тільки при продажу одним зі співвласників своєї частки і не застосовується при продажу одним зі співвласників належної йому частки в праві спільної власності іншому співвласнику.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна №966 від 19.11.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (продавцями) та ОСОБА_1 (покупцем) щодо відчуження 11/20 частини житлового будинку, загальною площею 217,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дробітько В.В.; переведення на ОСОБА_2 прав та обов`язків покупця 11/20 частини житлового будинку, загальною площею 217,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 131 000,00 грн., за вказаним договором купівлі-продажу №966 від 19.11.2021 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, на час укладення оскарженого договору купівлі - продажу нерухомого майна №966 від 19.11.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (продавцями) та ОСОБА_1 (покупцем) щодо відчуження 11/20 частини житлового будинку, загальною площею 217,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , співвласниками вказаного домоволодіння були: - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким на праві приватної власності належало 11/20 частин, - ОСОБА_2 , якій на праві приватної власності належить 1/10 частина, - ОСОБА_5 , якому належить 3/20 частин, ОСОБА_1 , які на праві приватної власності належало 1/5 частина (а.с. 14,17,23, 45).

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №712/2579/21, в якій судами першої та апеляційної інстанцій встановлено аналогічні фактичні обставини справі, що є предметом даного апеляційного перегляду, зазначено, що аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що продавець частки у праві спільної часткової власності має право вибору покупця між іншими співвласниками цього майна на власний розсуд, при цьому правило переважного права у цьому випадку не застосовується.

Крім цього, у цій постанові вказано що захистом переважного права позивача на придбання часток спірного будинку, співвласником якого він є, є переведення на нього прав покупця за договорами купівлі-продажу, відповідно до частини четвертої статті 362 ЦК України.

Як встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2021 року у справі №712/2579/21, на момент укладення договорів купівлі-продажу частин житлового будинку покупець був співвласником майна, тому повідомлення про продаж майна не здійснювалося.

Як встановлено постановою Черкаського апеляційного суду від 22.03.2022 року у справі №712/2579/21, що чотири фізичні особи є співвласниками житлового будинку, який розташований за відповідною адресою. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановивши, що відповідач, будучи із 12.03.2020 року співвласником житлового будинку, придбав у період часу з 20.05.2020 року по 15.06.2020 року спірні частки інших співвласників саме цього житлового будинку, обґрунтовано вважав, що у даних правовідносинах у позивача як ще одного співвласника житлового будинку не існувало переважного перед відповідачем права викупу спірних часток вказаного будинку до статті 362 ЦК України.

Отже, встановлені у справі №712/2579/21 фактичні обставини, є тотожними з фактичними обставинами справи, яка є предметом даного апеляційного перегляду, тому суд першої інстанції правильно застосував її при вирішенні спору, як це передбачено вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що позвачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права у спосіб визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, оскільки за змістом ст. 362 ЦК України може бути пред"явлено позов про переведення прав та обов`язків покупця.

Доводи апеляційної скарги про те що сторона позивача не погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне посилання позивача на норму матеріального права, яка на думку суду, не застосовується у даному випадку, що судом не взято до уваги обгрунтовані нормами права доводи позивача щодо протиправного набуття ОСОБА_1 права власності на 11/20 частин житлового будинку з порушенням вимог ст. 362 ЦК України, тобто без попереднього письмового повідомлення позивача як одного із співвласників про відчуження нерухомості, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки протирічать вимогам діючого законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, аргументи щодо них викладені вище у цій постанові та не дають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - адвоката Титаренко Юлії Дмитрівни - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов