Справа № 710/1404/22
Провадження № 2/710/18/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2023 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання - Гадіон К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

24.10.2022 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Свій позов позивачка мотивує тим, що 11.08.1996 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , який вони розірвали за рішенням Шполянського районного суду від 26.10.2021. Під час спільного проживання відповідач і позивач були зареєстровані у, купленій ними квартирі по АДРЕСА_1 . Перед розлученням, коли сторони зрозуміли, що шлюб розпався, вони добровільно провели розподіл спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_2 . 3 цією метою ОСОБА_2 оформив на позивача шляхом договору дарування зазначеної квартири, який вони посвідчили нотаріально. Відповідно позивач відмовилась виділяти свою частку з спільного майна. При укладання договору дарування ОСОБА_2 зобов`язувавсь знятись з реєстрації квартири АДРЕСА_3 , однак навіть після офіційного розлучення до цього часу цього не зробив. Приблизно з 2018 року відповідач залишив місце свого проживання в АДРЕСА_1 та став проживати окремо в інших місцях. Спільного господарства з відповідачем позивач, не веде. За період з 2018 року по даний час відповідач жодного разу не з`явився в місці своєї реєстрації. Всі обов`язки по утриманню квартири, ведення господарства, лежать тільки на позивачу. Тому позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Заяв, клопотань, від учасників справи до суду не надходило.

У судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надав до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 08.11.2022 було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 20.12.2022 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

2. Мотивувальна частина:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного.

У суді встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 23.04.2018, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (а.с. 7), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2018 (а.с. 8), ОСОБА_2 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1966, виданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ від 29.09.2022 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 06.03.1971 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Згідно з довідкою, виданою головою виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Колісник В.Г.30.09.2022, власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Разом з тим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в даній квартирі, однак не проживає там з 2019 року (а.с. 10).

Відповідно до заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_2 подала вказану заявку 21.10.2022 до Шполянської міської ради ОТГ про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак їй було відмовлено на підставі п.14 Розпорядження КМУ «Питання запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні» №181-р від 24.02.2022 (а.с. 11).

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 близько 3 років (а.с. 12, 13).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивачки. Відповідач, котрий є колишнім чоловіком позивачки, дійсно відсутній у спірному приміщені близько трьох років; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з`ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Позивачу відмовлено у знятті з реєстрації відповідача відповідним органом.

Таким чином, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувались.

Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить судові витрати у справі залишити на його рахунку.

На підставі ст.ст. 41, 45 Конституції України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Побережна