Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Лемак О.В.,

за участі секретарі судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Тарновецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Тарновецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову посилаються на те, що рішенням від 20.04.06 №2 виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за всіма трьома позивачками, ОСОБА_5 (відповідачкою), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлено право власності кожного на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з підпунктом 10 пункту «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла на момент прийняття виконкомом Сільради цього рішення від 20.04.06 №2 до відання виконавчих органів сільських рад належав облік та реєстрація об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. А відповідно до п.6.1 діючого на той же момент Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Мін`юсту України від 07.02.02 №7/5 оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна із видачею свідоцтва про право власності проводилося місцевими органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування.

Відтак рішення виконкому сільради від 20.04.06 №2 є правомірним та підставою для виникнення у позивачок право власності кожної на 1/7 частину будинку.

Представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказав, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області розглядалася цивільна справа №308/3775/14-ц за позовом ОСОБА_5 , правонаступником якої після її смерті залучено ОСОБА_4 до Тарновецької сільської ради та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_6 про скасування рішення виконавчого комітету вказаної сільської ради від 20.04.06 №2, яким за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та померлими ОСОБА_7 , і ОСОБА_7 , оформлено право власності кожного на 1/7 частину Будинку.

Рішенням цього суду від 16.05.16 у даній цивільній справі у задоволенні позову відмовлено.

Однак, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на таке рішення суду першої інстанції апеляційний суд Закарпатської області 16.06.17 ухвалив нове рішення, яким рішення суду першої інстанції скасував та знову відмовив у позові.

Ухвалюючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_7 , вони втратили здатність набувати права, a тому рішення першої інстанції в частині визнання за кожним з них право власності на 1/7 частину будинку.

З іншою частиною рішення суду першої інстанції, зокрема і з тим, що позивачі, як члени колгоспного двору, мають право на отримання у власність певних частин Будинку, який входив до складу майна такого двору, суд апеляційної інстанції погодився.

Таким чином, враховуючи неможливість отримання померлими ОСОБА_7 , та ОСОБА_7 , у власність будь-яких частин Будинку, право на отримання у власність відповідних частин Будинку залишилося у п`яти осіб, а саме у позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_8 і ОСОБА_3 , а також у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , як спадкоємця померлої ОСОБА_5 .

Між тим, ОСОБА_4 , як і померла ОСОБА_5 , теж не визнає і оспорює право власності позивачів на частки Будинку.

З огляду на викладене просив суд:

1. Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, АДРЕСА_1 ;

2. Визнати за ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, АДРЕСА_1 ;

3. Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, АДРЕСА_1 .

19 червня 2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак від їх представника адвоката Гончарова В.В. надійшла до суду заява, в якій просив розгляд справи проводити без позивачів та їх представника. Позовні вимоги, згідно заяви про збільшення позовних вимог просив задовольнити

Відповідач в судове засідання не з`явився, водночас від адвоката Ковальчук О.В., надійшла до суду заява, згідно якої просила розглянути справу у відсутності відповідача та його представника. У задоволенні позову просила відмовити.

Представник третя особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 листопада 1989 року, що видане на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів від 22 вересня 1989 року, житловий будинок в цілому на АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_7 , на праві особистої власності.

ОСОБА_7 помер у 1998 році.

Рішенням Виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 20 квітня 2006 року № 2 «Про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 », згідно із записом в погосподарській книзі станом на 01 липня 1990 року вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за: ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/7 частина, ОСОБА_5 - 1/7 частина, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 - 1/7 частина, ОСОБА_2 - 1/7 частина, ОСОБА_3 - 1/7 частина, ОСОБА_1 - 1/7 частина, ОСОБА_6 - 1/7 частина. Даним рішенням вирішено просити Ужгородське бюро технічної інвентаризації оформити право власності на зазначений житловий будинок за вказаними громадянами на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла.

16 грудня 2005 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_4 .

Згідно із записом в погосподарській книзі станом на 01 липня 1990 року ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 були зареєстровані у спірному домоволодінні.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно з пунктом 10 розділу б) статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належать облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Питання щодо реєстрації (скасування) права власності на нерухоме майно врегульовано Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року № 7/5 (далі - Положення; у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету).

У пункті 8.1 Положення визначено, що, зокрема, органами місцевого самоврядування проводиться оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

У частині шостій статті 59 зазначеного Закону установлено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до діючого законодавства на момент прийнятого рішення, зокрема п.п. 10 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року, до відання виконавчих органів сільських рад належав облік та реєстрація об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності та відповідно до п. 6.1 Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності провадило органами місцевого самоврядування, а тому виконком Тарновецької сільської ради, приймаючи рішення №2 від 20.04.2006 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Тарновецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області діяла правомірно, з урахуванням статті 120 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

16 травня 2016 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в задоволенні позову ОСОБА_4 до Тарновецької сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Ужгородська районна рада про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2016 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району від 20.04.2006 року за № 2 «Про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 », згідно по запису в погосподарській книги станом на 01.07.1990 року виконкомом сільської ради вирішено оформити право власності на праві приватної власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за: ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 1/7 частина, ОСОБА_5 1/7 частина, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 1/7 частина, ОСОБА_2 1/7 частина, ОСОБА_3 1/7 частина, ОСОБА_1 1/7 частина, ОСОБА_6 1/7 частина. Цим же рішенням вирішено просити Ужгородське БТІ оформити право власності на зазначений житловий будинок за вказаними громадянами на праві приватної власності.

Як слідує з оскаржуваного рішення виконавчого комітету Тарновецької сільської ради №2 від 20.04.2006 року визнано право власності на житловий будинок у часті 1/7 за померлими ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 26.09.1994 року.

Нормами цивільного законодавства встановлено, що дієздатність, як і правоздатність, припиняється з настанням смерті фізичної особи (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Проаналізувавши норми чинного законодавства та оскаржуване рішення виконавчого комітету Тарновецької сільської ради №2 від 20.04.2006 року, колегія суддів приходить до висновку, що орган місцевого самоврядування визнав право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за померлими ОСОБА_7 , 1998 року та ОСОБА_7 1994 року, в яких припинилася здатність набувати права та здійснювати цивільні обовязки.

З наведеного слідує, що оскаржуване рішення в частині визнання права власності за померлими ОСОБА_7 , 1998 року та ОСОБА_7 1994 року є незаконним та позов в цій частині є підставним.

Як вже зазначалось, відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, враховуючи неможливість отримання померлими ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у власність будь-яких частин Будинку, право на отримання у власність відповідних частин Будинку залишилося у п`яти осіб, а саме у позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_10 і ОСОБА_3 , а також у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , як спадкоємця померлої ОСОБА_5 .

Отже, відповідно до вище викладених положень, кожен з члені колгоспного двору набув у власність по 1/5 вказаного вище житлового будинку.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відтак, права позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , як членів колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ними права власності на це майно.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Тарновецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Лемак