Справа № 459/2415/23
Провадження № 2/459/440/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

з участю секретаря судового засідання Ганас К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Пащука А.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів у її користь 39755,34 грн відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн моральної шкоди, а також судові витрати з витратами у розмірі 3500 грн за проведення експертизи.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору довічного утримання від 26.01.2022, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Вказала, що попереднім власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , був ОСОБА_5 , який продовжує проживати у вказаній квартирі. Стверджує, що власне із за його винних дій затопило її квартиру. Вказала, що звернулася до експерта з метою отримання висновку щодо вартості завданої матеріальної школи внаслідок затоплення. Тому, відповідно до даного висновку вартість завданої матеріальної шкоди становить 39 755, 00 грн. Крім того, витрати за проведення даної експертиза становлять 3500 грн, які вона просить стягнути із відповідачів. У добровільному порядку таку шкоду їй відповідачі не компенсували. Також стверджує, що через емоційні переживання та порушення побуту зазнала душевних страждань, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 50000,00 грн.

03.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

09.10.2023 представник відповідача подав відзив, в якому вказав, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований та проживає ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 є власником вказаної квартири на підставі довічного утримання від 26.01.2022. Стверджує, що ОСОБА_2 , лише здійснює догляд за ОСОБА_5 , а зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначає, що акт про залиття від 24.10.2022, складений із порушенням Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, оскільки його складено без належного дотримання процедури його складання. А саме, тому що вказівка в акті на те, що шкода заподіяна власником квартири АДРЕСА_4 є недостовірною та неправдивою, оскільки ОСОБА_2 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_3 . Більше того, вказав, що акт складений не відповідає вимогам до «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій» від 17.04.2005 №76. Також, вказав, що ОСОБА_2 ніхто не повідомляв про проведення комісійного обстеження квартири та не ознайомлював із вищевказаним актом. Оскільки, ОСОБА_2 не було запрошено до участі в комісійному обстеженні, остання була позбавлена можливості надати пояснення з приводу обставин події. Також звертає увагу на те, що в поданих стороною позивача доказах, а саме в акті про залиття квартири і висновку експерта наявні розбіжності, щодо обсягу пошкодженого майна внаслідок залиття квартири. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій ОСОБА_2 , щодо залиття квартири позивача. Пояснює, що ОСОБА_2 жодної шкоди своїми діями чи бездіяльністю не спричинила. Вважає, що позивач безпідставно намагається стягнути моральну шкоду з відповідачів, без належного обґрунтування підстав та розмірів такої.

16.10.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказав, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Зазначив, що ОСОБА_2 не представила доказів відсутності вини у затопленні, оскільки власність обтяжує. Тому відповідачка, яка власник квартири несе відповідальність.

18.10.2023 представник відповідача подав заперечення, доводи яких аналогічні його відзиву.

23.10.2023 в судовому засіданні учасники справи надали пояснення та оголошено перерву для дослідження письмових доказів.

06.11.2023 відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

08.12.2023 учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позов підтримують.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

Як видно з копій паспорту серії НОМЕР_1 , витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1577426 від 26.09.2003, копії технічного паспорта №845 від 26.09.2003, копії будинкової книги, позивачка є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 339435932 від 17.07.2023 відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 , копії довідки Управління соціального захисту населення №1904 від 26.09.2023, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та не перебуває на обліку як одержувач допомог компенсацій.

Відповідно до копії договору довічного утримання від 26.01.2022. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 , згідно умовами якого остання здійснює догляд (утримання) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту КП «ЧЖКС» виконавчого комітету ЧМР Червоноградського району Львівської області №5031/07 від 27.10.2023, складеного майстром ДСО ОСОБА_6 , ОСОБА_2 проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту КП «ЧЖКС» виконавчого комітету ЧМР Червоноградського району Львівської області №5019/07 від 26.10.2023, складеного майстром СЕЖФАРР КП «ЧЖКС» ОСОБА_7 , зі слів сусідів за адресою: АДРЕСА_2 , проживає та зареєстрований ОСОБА_5 .

Відповідно до акту залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 24.10.2022 комісією КП «ЧЖКС», 21.10.2022 у квартирі АДРЕСА_6 трапилося залиття водою, в квартирі наявні сліди цього залиття. Причиною аварії є недбале користування системою водопостачання і водовідведення.

Згідно висновку експерта ОСОБА_8 розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкодження приміщення квартири АДРЕСА_6 становить 39755, 00 грн.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що являється сусідкою сторін. Зазначила, що дана подія відбулась у жовтні 2022 року. Перебувала у квартирі позивачки з приводу складання акту про затоплення її квартири. Бачила сліди затоплення помешкання, а саме: в коридорі та кухні, а в залі було мокро, шпалери відклеїлись, паркет у квартирі був здутий, зі стелі крапала вода, електрики не було. ОСОБА_5 , сусід який затопив позивачку вважав себе правим та не визнавав своєї вини. Додала, що ОСОБА_2 приходить до нього кожного дня.

За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України, яка регулює питання здійснення права власності, визначено, що власність зобов`язує (частина 4); власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших громадян (частина 5).

Згідно із ст. 322 цього Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто тягар утримання майна та відповідальність за нього несе саме власник.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» власник зобов`язаний власним коштом ремонтувати та міняти санітарно - технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відтак, обов`язок з утримання санітарно - технічних приладів (кранів, труб, тощо) у квартирі у належному стані покладено саме на власника квартири.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року шкода, завдана залиттям квартири, має бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо остання не доведе відсутність її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 цього Кодексу визначено виключний перелік підстав звільнення від доказування, в якому відсутні презумпції.

Докази та фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок її недбалого користування системою водопостачання і водовідведення, була затоплена квартира позивачки.

Проживання ОСОБА_5 , який зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , на час складання акту про залиття не є свідченням його неправомірних дій, які призвели до цього залиття.

Тому доводи представника відповідача про те, що аварія відбулася із-за вини ОСОБА_5 , оскільки останній там зареєстрований та проживає не спростовані належними та допустимими доказами.

Представник відповідача не довів того, що шкода позивачці завдана не з вини власника.

Таким чином, ОСОБА_5 є неналежним відповідачем у справі, оскільки власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 , а відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, тягар утримання майна, тобто, обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, належить власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення та не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

З огляду на викладене, суд вважає, що є доведеною вина відповідачки ОСОБА_2 як власника квартири у завданні майнової шкоди позивачці шляхом затоплення квартири. Існує прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_2 та збитками позивачки.

Витрати, які позивачка зробила на оплату за виготовлення вище вказаного висновку експерта є її реальними збитками, сума яких складає 3500 грн майнової шкоди.

Витрати, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права проведення ремонтних робіт, також є реальними збитками, сума яких складає 39755,34 грн.

Дані суми є обґрунтованими і підтвердженими належними й допустимими доказами.

Натомість у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1168 цього Кодексу).

Щодо заявленого розміру моральної шкоди, суд вважає його необґрунтованим. З урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини особи (відсутність прямого умислу), не систематичність дій, суд вважає справедливим і розумним завдану моральну шкоду визначити у розмірі 5 000 грн.

За таких обставин та міркувань позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивачка, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, суд, з врахуванням положень ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, приходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору за дві вимоги майнового характеру у сумі 2147,20 грн слід стягнути із відповідачки ОСОБА_2 в рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 ) у користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_8 ) 43255 (сорок три тисячі двісті п`ятдесят п`ять) грн 34 коп відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь держави 2147,20 грн судових витрат.

У решті вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.12.2023.

Суддя: А. І. Жураковський