ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1002/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Томчук С.В.
Провадження № 22-ц/817/806/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участю секретаря: Сович Н. А.,

представника позивача адвоката Крет Ю. М.,

представника заявників адвоката Сідорова В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 609/1002/13-ц за апеляційною скаргою осіб, які не брали участі у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Сідоров Віталій Михайлович на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року, ухваленого суддею Томчук С.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до Матвіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Матвіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав для отримання спадщини після смерті його матері, однак державний нотаріус Шумського району відмовила останньому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у зв`язку із тим, що відсутня первинна реєстрація права власності нерухомого майна.

Відтак, просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Каланчак, Каланчацького району, Херсонської області, що складається із житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року у справі № 609/1002/13-ц та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявники зазначають, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживала одиноко у власному житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , а також позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після його померлої матері.

Водночас, такий висновок суду є передчасним, судом не вжито заходів щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи, а саме, з`ясування кола спадкоємців за законом, а також кола спадкоємців за заповітом, які мають право на спадкування майна ОСОБА_4 , не враховано, що окрім позивача вважається таким, що прийняв спадщину ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги внаслідок смерті матері, оскільки був зареєстрований та проживав на момент смерті разом із спадкодавцем.

До участі у справі в якості відповідача ОСОБА_3 залучено Матвіївську сільську раду, однак належним відповідачем у справі мав би бути ОСОБА_1 , оскільки є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, та має право на спадкування спірного житлового будинку, у якому зареєстрований з моменту його будівництва, а також іншим співвідповідачем мав бути залучений ОСОБА_5 , який є спадкоємцем за заповітом внаслідок смерті ОСОБА_4 та, який про існування заповіту дізнався після звернення апелянта до сільської ради по приїзду в Україну 11 червня 2023 року.

Згідно заповіту від 24 квітня 2001 року ОСОБА_4 належний їй на підставі приватної власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Гриньківці Шумського району Тернопільської області, а також все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, що відкрилася внаслідок смерті матері, оскільки постійно проживав з нею на час відкриття спадщини та не заявляв відмову про прийняття спадщини, однак про наявність заповіту нічого не знав.

Таким чином, нотаріус відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 як мінімум мав зазначити про те, що після смерті ОСОБА_4 є чинний не змінений та не скасований заповіт, що відповідно і вплинуло б на розгляд даної справи в Шумському районному судді та ухвалені 21 серпня 2013 року рішення в справі № 609/1002/13-ц.

Позивач у справі ОСОБА_3 є його братом, який приховав наявність інших спадкоємців за законом та за заповітом після смерті їх матері ОСОБА_4 .

В липні 2023 року ОСОБА_1 з`ясував, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , без залучення до участі у справі належних відповідачів, заінтересованих в розгляді даної справи, був переоформлений на позивача ОСОБА_3 .

Отже, визнавши право власності на даний будинок за ОСОБА_3 , Шумський районний суд фактично позбавив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 права власності на майно, яке по праву належить, як йому так і спадкоємцю за заповітом ОСОБА_7 .

Наведені вище обставини не були враховані Шумським районним судом Тернопільської області при ухваленні судового рішення, оскільки позивач ОСОБА_3 ввів суд в оману щодо кола осіб, які мають право на спадкування, а також щодо інших обставин, що мають значення для справи, не залучивши ОСОБА_1 та спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 до участі у справі в якості відповідачів.

Відтак, просить рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року в справі № 609/1002/13-ц за позовом ОСОБА_3 до Матвіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Матвіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року залишити без змін, посилаючись на те, що його брат ОСОБА_1 тривалий час не проживає в Україні та не цікавився життям матері та її здоров`ям.

Натомість, позивач здійснював догляд за матір`ю. Його сестра ОСОБА_8 відмовилася від своєї частки в його користь. ОСОБА_9 після смерті матері про себе не заявляв. Щодо наявності заповіту, позивач дізнався з апеляційної скарги. На момент смерті ОСОБА_4 , з нею ніхто не проживав. Протягом 18 років ніхто із спадкоємців не подали заяви про прийняття спадщини після матері ОСОБА_4 , однак перебування апелянтів за кордоном не позбавляло їх можливості оформити свої спадкові права. А тому, вважає, що дане спадкове майно належить йому на законних підставах.

У судовому засіданні представник заявників ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Крет Ю. М. апеляційної скарги не визнала та просила залишити її без задоволення.

Представник Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області в судове засідання не з`явилася, однак сільською радою було подано на електронну адресу Тернопільського апеляційного суду заяву, в якій просили судовий розгляд здійснювати без участі представників сільської ради.

Заслухавши пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шумського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 5.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 72,7 кв. м, житловою площею 49,7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Даний житловий будинок належав ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АВР № 939133, реєстр № 830 від 18.05.2001, видане Шумською державною нотаріальною конторою, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Шумське бюро технічної інвентаризації» № 22424026 від 09.04.2009.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , однак державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у зв`язку із тим, що відсутня первинна реєстрація права власності нерухомого майна. Відтак, суд першої інстанції рахував за доцільне визнати за позивачем майно, яке залишилося після смерті його матері.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).

Згідно з п.п. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (постанова ВС у складі колегії суддів Другої судової палати КЦС від 11.05.2022 у справі № 450/3258/17).

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року в справі №752/3435/16 (провадження № 61-231св20) зроблено висновок, що належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

З долучених до апеляційної скарги документів вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно видане 14.07.2023 Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 3.

За життя, 24 квітня 2001 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений секретарем Матвіївської сільської ради Шумського району Тернопільської області Олійник О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 45, згідно якого ОСОБА_4 , належний їй на підставі приватної власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Гриньківці Шумського району Тернопільської області, а також все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_5 .

Із довідки Матвіївської сільської ради Шумського району Тернопільської області № 614 від 18.07.2013 видно, що житловий будинок, який знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 належить голові колгоспного двору ОСОБА_11 та станом на 01.07.1990 були зареєстровані та проживали: голова колгоспного двору ОСОБА_11 , 1933 р.н, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина ОСОБА_4 , 1933 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даний факт також підтверджується відомостями архівним відділом № 2 із погосподарської книги № 5 Матвіївської сільської ради Кременецького (Шумського) району за 1986-1995 роки та 1996-2000 роки.

Крім того, згідно з довідки Матвіївської сільської ради Шумського району Тернопільської області № 219 від 15.07.2019 встановлено, що згідно домової книги № 5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований в с. Гриньківці Шумського району Тернопільської області з 03 червня 1993 року.

Таким чином, окрім позивача ОСОБА_3 спадкоємцем за законом першої черги є також його брат ОСОБА_1 , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки був зареєстрований за спірною адресою з 03 червня 1993 року, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Тому, в порядку спадкування за законом як позивач, так і заявник мають право на спадкування майна після смерті матері, однак відповідачем по справі його не залучено.

Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який являється онуком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцем за заповітом, однак відповідачем по справі його також не залучено.

За таких підстав, забезпечення повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, неможливо, оскільки належними відповідачами у справі є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які не залучені у справі в якості відповідачів.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, не навів жодного обґрунтування, яким чином відповідач, а саме, Матвіївська сільська рада порушує, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не довела цієї обставини представник позивача і в суді апеляційної інстанції.

Тому, колегія суддів вважає, що у даній справі Матвіївська сільська рада є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Матвіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу осіб, які не брали участі у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Сідоров Віталій Михайлович, слід задовольнити. Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_3 до Матвіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України слід із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнути 502,17 гривень сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_3 до Матвіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 502,17 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 грудня 2023 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: Б. О. Гірський

О. З. Костів