Дата документу 18.12.2023 Справа № 335/7105/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7105/23 Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22ц/807/2021/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Ухвалою від 08.08.2023 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження, учасникам наданий час для подання заяв по суті спору та з процесуальних питань.

У судовому засіданні 23.08.2023 року відповідач подав письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі ч.1 ст.255 ЦПК України а також вказав, що раніше ухвалою суду від 26.01.2023 року цивільну скаргу з тим же складом учасників було направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м.Запоріжжя, яким у подальшому ухвалено судове рішення. Вказане рішення не набрало законної сили оскільки є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Також вказав, що як зареєстрована адреса його проживання, так і адреса об`єкта нерухомості, щодо постачання до якого теплової енергії поданий позов, знаходяться на території Дніпровського району м. Запоріжжя, проте другий позов із тими ж сторонами знов подано до Орджонікідзевського районного суду в серпні 2023 року, а тому відсутнє право позивача на звернення до суду, оскільки на розгляді іншого суду перебуває аналогічна справа №335/7967/22.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги справу передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходів з доведеності спричинення позивачу моральної шкоди та обґрунтованості розміру відшкодування.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що у серпні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Судом першої інстанції зазначено, що позовні вимоги випливають з відносин між сторонами щодо постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , що знаходиться у Дніпровському районі м. Запоріжжя, що при вирішенні питання про відкриття провадження було залишено без уваги.

Відповідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд в постанові від 10.10.2019 у справі № 61-14226св19 вказав на те, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Відтак, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

За наведених обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, яка надається у нежитлове приміщення 178 будинку АДРЕСА_2 . Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Такий висновок суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19 .

Окрім цього, згідно відомостей офіційного сайту Запорізької міської ради (https://zp.gov.ua/uk/page/perelik-vulic-mista-zaporizhzhya) та територіального поділу на райони м.Запоріжжя, пояснень відповідача у судовому засіданні, встановлено, що буд. АДРЕСА_2 , розташований не на території Вознесенівського району м.Запоріжжя ( на території Вознесенівського району перебувають буд. 176,178), а на території Дніпровського району м.Запоріжжя, а тому справа непідсудна Орджонікідзевському районному суду м.Запоріжжя, і підлягає переданню за виключною підсудністю до Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

Також, встановлено, що місцем проживання відповідача є АДРЕСА_3 , що також знаходиться за межами Вознесенівського району м. Запоріжжя, на який поширюється підсудність Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст. 31 ЦПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно зчастиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності,а також той факт, що розгляд цивільної справи, судом з порушенням правил виключної підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність передання вказаної справи для розгляду за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність передачі матеріалів справи за підсудністю на розгляд до іншого суду.

В апеляційній скарзі відсутні доводи про порушення процесуальних чи матеріальних норм права при постановлені ухвали про передачу матеріалів справи за підсудністю до іншого суду, а наявна виключно незгода з рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді: