Справа № 638/7685/22
Провадження № 2/638/2013/23
06.12.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді за участю секретаря судового засідання Орос О.В., Шевцової А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-
28 грудня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просила суд стягнути в порядку регресу на свою користь з відповідача майнову шкоду у розмірі 2000,00 грн.
Позов мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який експлуатує транспортний засіб «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО».
09 березня 2020 року в м. Харкові по вул. Гвардійців-Широнінців, 21Б, відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 , та транспортного засобу «BMW 3161», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , транспортного засобу «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, ОСОБА_2 , ставши учасником ДТП залишив місце події з невідомих причин.
Також ОСОБА_2 09 березня 2020 року в м. Харкові по пр-т. Ювелейному,51 в м. Харкові керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген Пасат».
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року та постановою Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищезазначених правопорушень передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.
В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «HONDA CIVIC 4D», державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року по справі №643/4344/20. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - ОСОБА_4 (водій пошкодженого транспортного засобу «HONDA CIVIC 4D», державний номерний знак НОМЕР_3 ) звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування.
11 березня 2020 року було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «HONDA CIVIC 4D», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок ДТП від 09 березня 2020 року та складено акт огляду колісного транспортного засобу, фото-таблицю пошкоджень.
Факт ДТП від 09 березня 2020 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №2018557-1 від 12.03.2020 року.
Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №158341290 від 21.01.2020 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надалі - ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №7111 від 12 березня 2020 року.
Згідно страхового акту № 2018557-1 від 12 березня 2020 року сума страхового відшкодування у розмірі 2 000,00 грн. перерахована на рахунок водія пошкодженого транспортного засобу «HONDA CIVIC 4D», державний номерний знак НОМЕР_3 - ОСОБА_4 .
Оскільки, ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило відшкодування шкоди за відповідача (водія транспортного засобу, який спричинив ДТП) і останній самовільно залишив місце пригоди, то відповідно до ст.ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, підпункту «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «ВУСО» має право на відшкодування збитків, в зв`язку із чим, відповідач повинен виплатити суму страхового відшкодування в повному обсязі.
Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортній засобів», ст. 1191 ЦК України, отримало право регресної вимоги до відповідача, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 2000,00 грн.
21 жовтня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 уклали договір № 21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21 жовтня 2021 року, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 158341290 від 21 січня 2020 року.
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом направлення судових повісток, які повернулися до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на те, що відповідач повідомлявся судом про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
09 березня 2020 року в м. Харкові по вул. Гвардійців-Широнінців, 21Б, відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 , та транспортного засобу «BMW 3161», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , транспортного засобу «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, ОСОБА_2 , ставши учасником ДТП залишив місце події з невідомих причин.
ОСОБА_2 09 березня 2020 року в м. Харкові по пр-т. Ювелейному, 51 в м. Харкові керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген Пасат».
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року та постановою Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищезазначених правопорушень передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 158341290.
11 березня 2020 року ОСОБА_4 на адресу ПрАТ «СК «ВУСО» направлено заяву про здійснення страхового відшкодування по ДТП, що сталася 09 березня 2020 року за участю транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 та з його вини, та транспортного засобу «HONDA CIVIC 4D», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4
11 березня 2020 року представником ПрАТ «СК «ВУСО» за участі потерпілої особи проведено огляд транспортного засобу «HONDA CIVIC 4D», державний номерний знак НОМЕР_3 , за результатом якого складено акт огляду транспортного засобу, в якому зазначено опис пошкоджень та назву деталей.
11 березня 2020 року ОСОБА_4 складено заяву про узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якої узгоджено сума страхового відшкодування в розмірі 2000,00 грн.
12 березня 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 2000,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 7111.
21 жовтня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 уклали договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21 жовтня 2021 року, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 158341290 від 21 січня 2020 року.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до стахувальника за наявності певних умов.
Відповідно до абз. в п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
В даній справі страховик ПрАТ «ВУСО», полісом якого був забезпечений транспортний засіб під керуванням винної особи, набув право регресу до останнього, оскільки вішкодував потерпілому завдану шкоду. Вимога позивача страховика транспортного засобу під керуванням винного до завдавача шкоди є регресною.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що у страховика ПрАТ «ВУСО», виник обов`язок з відшкодування шкоди. Зважаючи на те, що страховиком відшкодовується розмір матеріального збитку без врахування ПДВ та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин та франшизи, позивач обґрунтовано сплатив на користь потерпілої особи матеріальний збиток в сумі 2000,00 грн.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення праві, вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд зазначає наступне.
10 лютого 2021 року між АО «Правовий горизонт» та позивачем укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого сторони погодили, що вартість години роботи адвоката АО «Правовий горизонт» становить 2270,00 грн.
Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому закономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведеного відсутні.
Відповідач не спростував обґрунтованості наведеного позивачем в позові розміру та складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Згідно із п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що суд позбавлений можливості з власної ініціативи зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, без подання відповідачем відповідного клопотання, суд задовольняє вимогу щодо стягнення витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, розраховуючи суму цих витрат, з урахуванням п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України та заявленого в позові розміру професійної правничої допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Орос