Провадження № 2/127/2432/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з роботи в повному обсязі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в серпні 2022 року звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з роботи в повному обсязі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 був працевлаштований у ФОП ОСОБА_2 на посаді друкаря з 01.02.2021 року згідно Наказу № 2-К.

09.06.2022 року ОСОБА_1 було звільнено з даної посади за угодою сторін, згідно наказу № 11-К від 09.06.2022 року.

При звільненні ОСОБА_1 з посади ФОП ОСОБА_2 вже мала заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2021 року.

Позивач зазначає, що жодних документів, зокрема, наказ про звільнення ОСОБА_1 , повідомлення про нараховані суми належні при звільненні ОСОБА_1 , останній не отримував. Також ФОП ОСОБА_2 не здійснила повний розрахунок заробітної плати з ОСОБА_1 . При звільненні з роботи остаточний розрахунок з ОСОБА_1 не було проведено. Тобто, ОСОБА_1 не отримав заробітну плату від ФОП ОСОБА_2 починаючи з жовтня 2021 року і по червень 2022 року.

При прийнятті на роботу ОСОБА_1 01.02.2021 року було встановлено оклад в сумі 6000,00 грн. З 01.12.2021 року ОСОБА_1 було встановлено заробітку плату у розмірі 6500,00 грн.

Позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_2 має наступну заборгованість перед ОСОБА_1 53198,56 грн. невиплачена заробітна плата починаючи з 01.10.2021 року по 09.06.2022 рік: з жовтня 2021 року по листопад 2021 року мінімальний розмір заробітної плати складав 6000,00 грн.: 2 х 6000,00 грн. = 12000,00 грн.; з грудня 2021 року мінімальний розмір заробітної плати складає 6500,00 грн. ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_2 6 повних місяців: 6 х 6500,00 грн. = 39000 грн. та 9 днів, з яких 7 робочих (погодинна ставка відповідно до розміру мінімальної заробітної плати становить 39,26 грн./год. 7 робочих днів по з 8-годинним робочим днем становить 56 робочі години): 56 х 39,26 грн. = 2198,56 грн.

Також ОСОБА_1 просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 22.08.2022 рік у розмірі 22372,42 грн., так як по 22.08.2022 рік ФОП ОСОБА_2 не здійснила виплату належної ОСОБА_1 заробітної плати. Отже починаючи з 10.06.2022 року по 22.08.2022 рік (74 календарних дні) ФОП ОСОБА_2 змушена виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути дані суми.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Відзив мотивований тим, що жодних підтверджень про те, що ОСОБА_1 було припинено виплату заробітної плати саме в жовтні 2021 року або в будь яку іншу дату позивач не надає. ФОП ОСОБА_2 зазначає, що вона повністю провела розрахунок з позивачем. Підтвердженням наведеного є те, що звільнення позивача було саме за згодою сторін, жодних претензій чи неузгодженостей на момент звільнення позивача між сторонами, в тому числі, щодо виплати заробітної плати не було. Підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_2 припинена 29.06.2022 року, що підтверджується інформацією з додатку Дія. Що стосується середнього заробітку, зазначає, що позивач жодним чином це не аргументує, не надає детального розрахунку. Позивачем не надано довідку про доходи за період роботи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, що виникли у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був працевлаштований у ФОП ОСОБА_2 на посаді друкаря з 01.02.2021 року згідно Наказу № 2-К, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

09.06.2022 року ОСОБА_1 було звільнено з даної посади за угодою сторін, згідно наказу № 11-К від 09.06.2022 року, що також підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 30.11.2022 року, ФОП ОСОБА_2 за жовтень 2021 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 6100,00 грн., за листопад 2021 року 6100,00 грн., за грудень 2021 року 6500,00 грн., за січень 2022 року 6500,00 грн., за лютий 2022 року 6500,00 грн., за березень 2022 року по червень 2022 року відомостей немає.

Аналогічні відомості відображено відповідачем у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за цей період.

У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України).

За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконував свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримував.

Відповідно до відзиву відповідача, який доданий до матеріалів справи, в останньому зазначено, що жодних підтверджень про те, що ОСОБА_1 було припинено виплату заробітної плати саме в жовтні 2021 року або в будь яку іншу дату позивач не надає. ФОП ОСОБА_2 зазначає, що вона повністю провела розрахунок з позивачем.

У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивача за період роботи з жовтня 2021 року по день звільнення.

Представник позивача зазначає, що жодних документів, зокрема, наказ про звільнення ОСОБА_1 , повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні ОСОБА_1 останній не отримував.

Водночас, згідно статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Частинами першою статті 52 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно скриншоту телефону, додаток «Дія», ФОП ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 29.06.2022 року.

05.07.2022 року на адресу ФОП ОСОБА_2 було направлено адвокатський запит з проханням надати належним чином засвідчені документи, а саме: копія трудового договору/контракту з ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ; копію наказу про звільнення ОСОБА_1 ; повідомлення про нараховані суми, належні до виплати ОСОБА_1 при звільненні; підтверджуючі документи щодо виплати ОСОБА_1 нарахованих сум, належних при виплаті під час звільнення ОСОБА_1 . Однак, відповіді не отримано.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2022 року було визнано обов`язковою явку ФОП ОСОБА_2 в судове засідання для надання особистих пояснень. В судове засідання остання не з`явилась.

Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків).

У той же час позивач позбавлений можливості отримати довідку про заборгованість нарахованої, проте не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач, у свою чергу, не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, на неодноразовий виклик до суду не з`являється.

Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.

За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано, тому суд бере до уваги суми доходу позивача згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 30.11.2022 року, ФОП ОСОБА_2 за жовтень 2021 року ОСОБА_1 було нараховано 6100,00 грн., за листопад 2021 року 6100,00 грн., за грудень 2021 року 6500,00 грн., за січень 2022 року 6500,00 грн., за лютий 2022 року 6500,00 грн.,

Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року складає на загальну суму 31700,00 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

Що стосується виплати заробітної плати за березень 2022 року по 09.06.2022 року суд вважає також задовольнити, так як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 було звільнено з 09.06.2022 року з посади за угодою сторін, згідно наказу № 11-К від 09.06.2022 року. Згідно з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 30.11.2022 року відомості про дані періоди відсутні, звідси і виходить, що відповідач не нараховувала зарплату ОСОБА_1 .

Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі за період з березня 2022 року по 09.06.2022 року складає 21698,56 (березень 6500,00 грн. + квітень 6500,00 грн. + травень 6500,00 грн. = 19500,00 грн.), а також 9 днів, з яких 7 робочих днів (погодинна ставка відповідно до розміру мінімальної заробітної плати становить 39,26 грн./год. 7 робочих днів по з в-годинним робочим днем становить 56 робочих годин: 56 х 39,26 грн. = 2198,56 грн.), а всього загальна сума 53398,56 грн.

Позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 53198,56 грн., суд не має права виходити за межі позовних вимог, тому вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 53198,56 грн.

Як зазначалось у відзиві відповідача, що питаннями нарахування та виплати заробітної плати у відповідача займалась бухгалтер, яка після запровадження воєнного стану в Україні з метою забезпечення власної безпеки, збереження життя і здоров`я виїхала за кордон, після чого зв`язок з нею повністю втрачено. Таким чином отримання фінансово розрахункових документів, які б підтверджували факт повного розрахунку по заробітній платі із позивачем є неможливим.

За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт.

У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку.

Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність.

На думку суду, відсутність у позивача можливості щодо подання довідки про заборгованість по заробітній платі не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати, яка є джерелом його існування.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме стягнення заробітної плати за період з жовтня 2021 року по 09.06.2022 року на загальну суму 53198,56 грн.

У відповідності з вимогами частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Середній заробіток працівника визначається, відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника.

При цьому згідно з пунктом 5 Порядку, основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата.

Суд бере до уваги суми доходу позивача, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 30.11.2022 року, та визначає середньоденну заробітну плату, яка становить 302,33 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2022 року по 22.08.2022 рік у загальному розмірі 22372,42 грн.,виходячи з наступного розрахунку: 302,33 грн. х 74 робочих дня.

Отже, загалом на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі за період з жовтня 2021 року по 09.06.2022 року на загальну суму 53198,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2022 року по 22.08.2022 рік у загальному розмірі 22372,42 грн., усього на загальну суму 75570,98 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

За таких обставин рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць у сумі 6100,00 грн. підлягає негайному виконанню з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Адвокатським об`єднанням «Захист у криміналі» в особі голови АО «Захист у криміналі» Покоєвича А.О. 16.08.2022 року було укладено договір про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, у ній наявний ордер, серії АІ № 1263180 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Покоєвич А.О. Ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Згідно розрахунку витрат на правову допомогу АО «Захист у криміналі» Мотруку Л.М. надано такі послуги: 1) зустріч, консультація клієнта. Повідомлення клієнта про перелік документів, які є обов`язковими для надання клієнту правової допомоги щодо стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні. 2) Юридичний аналіз документів, наданих клієнтом, для надання йому правової допомоги. Складання та направлення адвокатського запиту до ФОП ОСОБА_2 з метою зібрати необхідні документи. 3) Вивчення судової практики у правовідносинах щодо стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з роботи, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. 4) Підготовка процесуальних документів, зокрема позовної заяви з додатками з урахуванням кількості сторін по справі та направлення до суду.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги адвокатом Покоєвич А.О. надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 16.08.2022 року у сумі 10000,00 грн.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність цієї справи, вважає, що адвокатом Покоєвич А.О. не в повній мірі обґрунтовано зазначений затрачений час на надання цих послуг і їх об`єм, а тому визначена представником позивача сума витрат на правову допомогу є дещо завищеною.

Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, заперечень з боку відповідача щодо завищеної суми витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку до часткового задоволення вимоги про стягнення судових витрат з ФОП ОСОБА_2 в розмірі 5000,00 грн. з урахуванням складності справи; виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, частковим задоволення позову.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 992,40 грн.

А також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з роботи в повному обсязі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2021 року по 09.06.2022 року у розмірі 53198 гривень 56 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2022 року по 22.08.2022 рік у загальному розмірі 22372 гривні 42 копійки, усього на загальну суму 54072 гривні 42 копійки без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

Рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць у сумі 6100 гривень 00 копійок (з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати) звернути до негайного виконання.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя