ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 638/7719/22

провадження № 22-ц/818/2280/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Яцини В.Б., Мальованого Ю.М.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, в якому просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року з 1/3 до 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач інвалід другої групи, наразі є безробітним, після розірвання шлюбу створив нову сім`ю, де в нього народилася дитина ОСОБА_4 , 2019 року народження. Наразі його дружина теж не працює та через бойові дії була вимушена припинити підприємницьку діяльність. У зв`язку із вказаними обставинами у позивача виникла заборгованість по аліментах та він вимушений постійно брати кошти в борг.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що позовна заява подана до суду першої інстанції ще 13.12.2022, а ухвала про відкриття провадження по справі винесена 27 березня 2023 року, що є порушенням ст. 187 ЦПК України. Вказує, що позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19, на думку представника позивача, не розкриває обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, тому що: висновок у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 стосується стягнення аліментів у твердій грошовій сумі й до відносин викладених у нашому конкретному випадку не відноситься. Наголошує, що позивач став інвалідом, виїхав за межі України, у зв`язку із активними бойовими діями та наявністю малолітньої дитини, крім того, позивач звільнився із роботи, у зв`язку із тим, що державних службовців, які виїхали за межи України й у разі не повернення до місця роботи у встановлений час могли звільнити за прогул. Отже вважає, що всі ці обставини, саме й розуміються під зміною сімейного стану, зміною стану здоров`я, зміною матеріального становища.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2018 року та до повноліття дітей.

Між сторонами шлюб було розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 січня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 686733 від 13 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності на строк до 01 серпня 2020 року.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 27 серпня 2020 року, термін його дії до 31 липня 2022 року

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову, посилається на те, що позивач є інвалідом другої групи, наразі є безробітним, після розірвання шлюбу створив нову сім`ю, де в нього народилася дитина ОСОБА_4 , 2019 року народження.

Щодо обставин призначення позивачу ІІ групи інвалідності, то такі обставини існували на момент постановлення судового рішення про стягнення із нього аліментів і належних доказів суттєвості змін та пов`язаних із цим витрат вже після ухвалення судового рішення позивачем не надано.

Позивач посилався на те, що у вересні 2022 року він був вимушений звільнитися з роботи, у зв`язку із тим, що державних службовців, які виїхали за межи України й у разі не повернення до місця роботи у встановлений час могли звільнити за прогул.

Проте позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності або відсутності у нього інших доходів, а також нерухомого або рухомого майна, що не надає суду можливості оцінити його майновий стан.

Між тим, перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що з поданих позивачем доказів, вбачається, що з моменту винесення судом рішення від 26.12.2018 року про стягнення з нього аліментів, у позивача як платника аліментів, з`явилися умови, визначені ч. 1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а саме народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в іншому шлюбі, який перебуває на утриманні, а отже змінився сімейний стан позивача, за рахунок свого доходу позивач має здійснювати утримання трьох неповнолітніх дітей, з врахуванням неведеного розмір стягуваних аліментів підлягає зменшенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не враховано в даній справі, що позивачем доведено та підтверджено належними та допустимими доказами те, що зміни, що відбулися у сімейному та майновому стані платника аліментів (позивача), які дають суду всі підстави для зменшення розміру аліментів до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та таке зменшення на думку колегії суддів, є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги та зменшити розмір аліментів на утримання дітини, визначений рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року, з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, а тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді В.Б. Яцина

Ю.М. Мальований