КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/4050/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2105/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року у складі судді Аббасової Н.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич Олена Миколаївна про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування.

Одночасно із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; приватному нотаріусу Бабич О.М. - зупинити видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 за законом до вирішення судом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , а саме: до набрання законної сили рішенням.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

13 жовтня 2022 року не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апелянт посилаючись на грубе порушення норм процесуального просить скасувати оскаржувану ухвалу вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на частину квартири, а саме на 75% квартири.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову було враховано виключно інтереси відповідача, а тому суд прийшов до помилкового висновку.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції фактично усунувся від формулювання в тексті оскаржуваної ухвали її мотивувальної частини, внаслідок чого виникають сумніви в її обґрунтованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується з її доводами та просить залишити без задоволення.

У запереченнях на відзив поданих ОСОБА_1 зазначено, що відповідач не надала ніяких документів для доказу, крім свідоцтва про смерть і безпідставно та без доказів постійно звинувачує позивача.

Колегія суддів, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Голуб С.А., які просили апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 та її представника адвоката Звоненко О.О., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання третя особа не з`явилася, про дату розгляду справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення арешту на частину квартири, районний суд виходив з того, що подана заява носить неконкретний характер, остільки у ній не конкретизовано частку квартири, на яку необхідно накласти арешт та правові підстави до набуття її у власність померлим ОСОБА_4 станом на день його смерті.

Окрім цього, районний суд вважав передчасною вимогу про зобов`язання приватного нотаріуса Бабич О.М. зупинити видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом до вирішення судом цивільної справи з огляду на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували відкриття приватним нотаріусом Бабич О.М. спадкової справи за заявою сторін спору.

Апеляційна інстанція погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. п. 1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом в якому просив визнати шлюб між його рідним братом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 недійсним, а також усунути останню від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 21-8575 від 09.11.2005 позивачу належить 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яка була успадкована після смерті матері - ОСОБА_5 (а.с. 28).

Позивач також вказував, що інша частина квартири належала померлому ОСОБА_4 , проте не була ним оформлена належним чином за життя.

Зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що остання містить лише посилання позивача на те, що обраний захід забезпечення позову покликаний запобігти спробам утруднити подальше реальне виконання судового рішення у разі задоволення немайнових вимог, що є предметом позову по справі, при цьому не наведено жодних обґрунтованих підстав, які б свідчили, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Між тим, у заяві не конкретизовано частку квартири, на яку слід накласти арешт, а також правові підстави до вчинення такої дії.

Тобто заявляючи вимогу про накладення арешту на частину спірної квартиру, яка належала ОСОБА_4 , позивачем не конкретизовано частку квартири, яка підлягає арешту.

У позові ОСОБА_1 зазначив, що 02.02.2022 ним було подано заяву приватному нотаріусу Бабич О.М. про прийняття спадщини, а у заяві про забезпечення позову міститься посилання на те, що з такою ж заявою до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_2 .

Проте указані посилання позивачем будь-якими доказами станом на дату звернення у суд з позовом не підтверджені.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

В матеріалах долучених до позову, відсутні належні та безспірні відомості, які б надавали суду правові підстави до зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабич О.М. зупинити видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Апеляційний суд враховує й те, що положеннями ч.1 ст.153 ЦПК України обмежено строк розгляду районним судом заяви про забезпечення позову двома днями з дати її надходження, а тому питання забезпечення позову розглядається судом з урахуванням доказів, долучених до позовної заяви.

Отже на дату прийняття судом оскаржуваної ухвали до справи не було долучено матеріали, які б підтверджували факт відкриття приватним нотаріусом Бабич О.М. спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 та його представника про порушення судом процесуальних прав позивача у зв`язку з розглядом поданої заяви у відсутність даних про належне повідомлення про це заявника.

Відповідно до матеріалів, за наслідками відкриття провадження у справі ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року витребувано у нотаріуса спадкову справу померлого ОСОБА_4 , з огляду на що у суду відсутня можливість перевірити обставини на які посилається позивач та які б слугували підставою для забезпечення позову.

Варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 січня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: