ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6097/23 Справа № 205/8934/22 Головуючий у першій інстанції: Бізяєва Н. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення безпідставно набутого майна та збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що нею та відповідачем укладено кредитний договір №8553.04.00.2330, згідно якого АТ «Кредобанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 217131,12 грн. на строк до 05.03.2020 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8553.04.00.2330 від 06.03.2020 року між ПАТ «Кредобанк» та позивачем було укладено договір застави №8553.04.00.2330/S-1, предметом якого є автомобіль марки Volkswagen, модель Polo. У зв`язку з тим, що позивачка не виконувала зобов`язання по договору, АТ «Кредобанк» вирішив реалізувати своє право кредитора на позасудове вирішення спору та звернутися до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барабуляк Х.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на автомобіль. 03.09.2019 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис. 05.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В., при примусовому виконанні зазначеного виконавчого напису нотаріуса (ВП №60792686), було винесено постанову про стягнення з позивача 15016,76 грн. основної винагороди приватного виконавця, винесено постанову про арешт боржника транспортного засобу. 20.05.2020 року приватним виконавцем здійснено оплату вартості послуг тимчасового зберігання автомобіля на стоянці Національної поліції в сумі 240,00 грн. 20.05.2020 приватним виконавцем здійснено оплату вартості послуг з евакуації автомобіля з місця затримки автомобілю до місця зберігання ДП «Сетам» в сумі 720,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2819 від 20.05.2020. 23.06.2020 відбулися торги та було реалізовано автомобіль Volkswagen, модель Polo, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 за ціною 142323,00 грн. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №486724 від 23.06.2020, розмір сплачених на користь ДП «Сетам» коштів становить 7116,15 грн., а кошти в сумі 135206,85 грн. перераховані на рахунок приватного виконавця. 08.07.2020 приватним виконавцем винесено постанову про призначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, понесених у зв`язку зі оплатою послуг евакуатора та стоянки автомобіля, визначено стягнути з ОСОБА_4 додаткові витрати в розмірі 960,00 грн. Вказані кошти перераховані з рахунку обліку депозитних сум на рахунок винагороди, з призначенням платежу «витрати виконавчого провадження за ВП 60792686», що підтверджується платіжною інструкцією №3202 від 08.07.2020. Приватним виконавцем 08 липня 2020 року перераховано з рахунку обліку депозитних сум на рахунок винагороди грошові кошти в сумі 11833,44 грн., з призначенням платежу «основна винагорода за ВП 60792686», що підтверджується платіжною інструкцією №3203 від 08.07.2020. Цього ж дня приватним виконавцем перераховано АТ «Кредобанк» суму 4079,00 грн. платіжним дорученням №3204 від 08.07.2020 з призначенням платежу «повернення використаної суми авансового внеску за ВП 6792686». 13.07.2020 постановою приватного виконавця Щигарцевим І.В. закінчено виконавче провадження №60792686 на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39, ст.. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням виконавчого документа. Стягувачу АТ «Кредобанк» платіжним дорученням №3199 від 08.07.2020 перераховано 118334,41 грн. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.11.2022 по справі №205/3067/22 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 03.09.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. зареєстрований в реєстрі за №2542, яким звернено стягнення на рухоме майно транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель POLO, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , за рахунок якого задоволено вимоги АТ «Кредобанк» в розмірі 150167,61 грн. Оскільки виконавчий напис вчинено з порушення діючого порядку й останній визнано таким, що не підлягає виконанню, отже отримані відповідачем грошові кошти в сумі 122413,41 грн. є безпідставно набутим майном й підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. Також позивач має право на відшкодування понесених збитків в сумі 19909,59 грн., які складаються з оплати винагороди ДП «Сетам» за проведення електронних торгів в сумі 7116,15 грн, та винагороди приватного виконавця й витрат виконавчого провадження по ВП №60792686 в сумі 12793,44 грн., які оплачені за рахунок реалізованого автомобіля. Тому позивачка просила стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти в розмірі 176979,19 грн., а саме: вартість послуг зберігання автомобіля на стоянці - 240,00 грн. та вартість послуг з евакуації автомобіля - 720,00 грн., які є додатковими витратами виконавчого провадження; сплачені на користь ДП «Сетам» кошти - 7116,15 грн., основна винагорода приватного виконавця - 11833,44 грн., перераховані АТ «Кредобанк» кошти повернення використаної суми авансового внеску - 4079,00 грн., перераховані АТ «Кредобанк» кошти від реалізації автомобіля - 118334,41 грн., нараховані на суму 122413,41 грн. відсотки на підставі ст. 536, 1048 ЦК України за період з 09.07.2020 по 08.12.2022 - 33668,50 грн, нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з 09.12.2022 (дата набрання законної сили судовим рішенням №205/3067/22) по 22.12.2022 (день складання позову) втрати у зв`язку з інфляцією - 856,89 грн та 3% річних - 130,80 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнено з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 118334,41 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1174,76 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог на суму 57489,98 грн. та відмови у стягненні судових витрат не професійну правничу допомогу в розмірі 34840,00 грн., з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 176979,19 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зміни та часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 06.03.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №8553.04.00.2330, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит в сумі 217131,12 грн. на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen, модель Polo, дата випуску 2010, номер кузова НОМЕР_2 , укладеного позичальником з продавцем, для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 8331,12 грн. (а.с.15-17).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8553.04.00.2330/S-1, 06.03.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5 було укладено договір застави №8553.04.00.2330/S-1, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Небосенко О.А., зареєстрований за №260 (а.с.18-19).

Згідно п.1.2 вказаного вище договору застави, предметом застави є транспортний засіб марки Volkswagen, модель Polo, 2010 року випуску, об`єм двигуна - 1390, колір - червоний, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , видане 01.03.2018 року ТСЦ 1242, вартість - 262100,00 грн.

Пунктом 1.3 договору застави погоджено, що заставна вартість предмета застави визначається сторонами у сумі 262100,00 грн.

03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №2542 про звернення стягнення на рухоме майно - транспортний засіб марки Volkswagen, модель Polo, 2010 року випуску, об`єм двигуна - 1390, колір - червоний, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рахунок задоволення вимоги AT «Кредобанк» за період з 06.02.2019 року по 28.08.2019 року включно, в загальному розмірі 150167,61 грн. (а.с. 20).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. від 05.12.2019 року відкрито виконавче провадження №60792686 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису напису нотаріуса про звернення стягнення на рухоме майно (а.с. 21-22).

05 грудня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника №60792686, зокрема накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen, модель Polo, 2010 року випуску, об`єм двигуна - 1390, колір - червоний, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 23-24).

06 грудня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову №60792686 про розшук майна боржника з розшуку зазначеного вище автомобіля (а.с. 25-26).

Посадовими особами Національної поліції 19.05.2020 тимчасово затриманий автомобіль марки Volkswagen, модель Polo, 2010 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 27).

20 травня 2020 року приватним виконавцем здійснено оплату вартості послуг тимчасового зберігання автомобіля на стоянці Національної поліції в сумі 240,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №2815 від 20.05.2020 (а.с. 37), а також здійснено оплату вартості послуг з евакуації автомобіля з місця затримки до місця зберігання ДП «Сетам» в сумі 720,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №2816 від 20.05.2020 (а.с. 38).

21.05.2020 складений Акт прийому-передачі тимчасового затримання транспортного засобу боржника, відповідно до якого автомобіль передано органами Національної поліції, які затримали автомобіль 19.05.2020, приватному виконавцю Щигарцеву І.В. (а.с. 27).

Приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника від 21.05.2020 №60792686, а саме автомобіля марки Volkswagen, модель Polo, 2010 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; призначено відповідальним зберігачем майна представника ДП «Сетам» (а.с. 28).

27 травня 2020 року приватним виконавцем Щигарцевим І.В. винесено постанову ВП №60792686 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженню, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 (а.с. 30-31).

01 червня 2020 року ФОП ОСОБА_6 складено висновок до звіту про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen, модель Polo, 2010 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 124800,00 грн. (а.с. 32).

Відповідно до протоколу №486724 проведення електронних торгів від 23.06.2020, відбулись торги та було реалізовано автомобіль Volkswagen Polo, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 за ціною 142323,00 грн., переможцем торгів став ОСОБА_7 (а.с. 33).

Згідно змісту вказаного вище протоколу №486724 від 23.06.2020, розмір сплачених на користь ДП «Сетам» коштів становить 7116,15 грн., які складаються із суми гарантійного внеску в розмірі 6240,00 грн., додаткової винагороди організатору торгів в сумі 876,15 грн., а кошти в сумі 135206,85 грн. має бути перерахована на рахунок продавця - приватного виконавця.

08 липня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №60792686, понесених у зв`язку з оплатою послуг евакуатора та стоянки автомобіля, визначено стягнути з ОСОБА_4 додаткові витрати в сумі 960,00 грн. (а.с. 34-35).

Зазначена вище сума 960,00 грн. перерахована з рахунку обліку депозитних сум на рахунок винагороди, з призначенням платежу «витрати виконавчого провадження за ВП 60792686», що підтверджується копією платіжної інструкції №3202 від 08.07.2020 (а.с. 36).

08 липня 2020 року приватним виконавцем перераховано з рахунку обліку депозитних сум на рахунок винагороди грошові кошти в сумі 11833,44 грн. з призначенням платежу «основна винагорода за ВП 60792686», що підтверджується копією платіжної інструкції №3203 від 08.07.2020 (а.с. 37).

Також 08.07.2020 приватним виконавцем перераховано AT «Кредобанк» 4079,00 грн. платіжним дорученням №3204 від 08.07.2020 за ВП 6792686 (а.с. 38).

10 липня 2020 приватним виконавцем Щигарцевим І.В. складено Акт про проведені електронні торги, у якому, зокрема, зазначено, що на рахунок виконавця 07.07.2020 року від переможця торгів надійшли кошти в розмірі 135206,85 грн. (а.с. 39).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. від 13.07.2020 закінчено виконавче провадження №60792686 на підставі пункту 15 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням виконавчого документа (а.с. 40-41).

Згідно змісту вказаної вище постанови від 13.07.2020 №60792686, зокрема, стягувачу АТ «Кредобанк» платіжним дорученням №3199 від 08.07.2020 перераховано 118334,41 грн. (а.с. 40 зворот).

Також установлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року у цивільній справі №205/3067/22 задоволено позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 03 вересня 2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за реєстраційним №2542 (а.с. 42-43).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 10.12.2022 року.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2021 року у цивільній справі №205/3067/22 стягнено з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 16940,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження №61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши перерахування приватним виконавцем на користь AT «Кредобанк» 4079,00 грн., отриманих від реалізації автомобіля Volkswagen Polo, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , за ціною 142323,00 грн., - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 4079,00 грн. набутих без достатньої правової підстави, на підставі статті 1212 ЦК України.

На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з AT «Кредобанк» на користь ОСОБА_3 безпідставно набутого майна в сумі 4079,00 грн. з ухваленням у скасованій частині нового про задоволення даної частини позовних вимог.

Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 вказаного вище Закону 2 червня 2016 року від №1403-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 статті).

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Як зазначено вище, здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

У даному випадку стягнення з позивачки на користь приватного виконавця грошових коштів у сумі 240,00 грн. та 720,00 грн. (додаткових витрат виконавчого провадження), 11833,44 грн. (основної винагороди приватного виконавця), а також сплачені на користь ДП «Сетам» 7116,15 грн. за організацію проведення електронних торгів, пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа.

Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».

Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження №60792686 позивачкою не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника, призначення суб`єкта оціночної діяльності незаконними - не визнавались.

Установлено, що 13 липня 2020 року виконавче провадження №60792686 було закінчене, у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого документа (а.с. 40-41).

Як зазначено вище, за змістом частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Водночас виконавче провадження №60792686 було закінчене у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого документа у повному обсязі, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття приватним виконавцем та організатором торгів грошових коштів як витрат виконавчого провадження.

При виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець не мав передумов для звільнення позивачки від сплати витрат виконавчого провадження, такі витрати стягнуті з ОСОБА_3 відповідно до положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позову позивачка посилалася на завдання їй збитків у вигляді частини вартості вилученого у неї автомобіля на підставі статті 1166 ЦК України, у розмірі 19909,59 грн, що складається із додаткових витрат виконавчого провадження - 240,00 грн. (оплата вартості стоянки автомобіля), 720,00 грн. (оплати вартості послуг евакуатора), основної винагороди приватного виконавця на суму 11833,44 грн., а також сплачених на користь ДП «Сетам» 7116,15 грн. за організацію проведення електронних торгів.

Так, цивільно-правові відносини, які виникають у зв`язку із завданням та відшкодуванням майнової шкоди врегульовані положеннями статей 22, 1166 ЦК України.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди.

Так, зазначений вище виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону.

В той же час, спірні правовідносини між сторонами виникли з договірних зобов`язань, зокрема, щодо виконання кредитного зобов`язання, забезпеченого заставою майна позичальниці, а саме транспортного засобу марки Volkswagen Polo, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , а тому посилання позивачки на те, що вилучення автомобіля відбулось не відповідно до умов кредитного договору та засноване на делікті - є необґрунтованими.

Судом установлено, що вилучений на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню, автомобіль марки Volkswagen Polo, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , реалізовано шляхом продажу на електронних торгах.

На момент відкриття виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій з реалізації транспортного засобу позивача, виконавчий напис нотаріуса, який знаходився на виконанні, був чинним.

Доказів оскарження позивачкою будь-яких дій чи бездіяльності приватного виконавця під час виконавчого провадження №60792686 суду не представлено.

Також, позивачка звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, лише в червні 2022 року, хоча транспортний засіб був затриманий у травні 2020 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивачкою не оскаржувались дії приватного виконавця, постанови виконавчого провадження №60792686; суду також не представлено доказів оспорювання в судовому порядку електронних торгів з реалізації автомобіля, проведених у межах вказаного виконавчого провадження; враховуючи наявність між сторонами договірних відносин за кредитним та договором застави, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за майнову шкоду за правилами статті 1166 ЦК України, яка регулює позадоговірні (деліктні) відносини, і на спірні правовідносини не поширюється, у зв`язку з чим, відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 19909,59 грн.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна (абзац перший частини першої статті 1214 ЦК України).

Частиною другою вказаної вище статті встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, від 09 жовтня 2019 року у справі №607/19461/15-ц.

Встановлено, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року №205/3067/22 про визнання виконавчого напису №2542 від 03.09.2019 таким, що не підлягає виконанню, - набрало законної сили 10.12.2022 року.

Згідно змісту позовних вимог та розрахунку заборгованості, позивачка просить стягнути на свою користь з відповідача нараховані на суму безпідставно отриманих банком коштів (122413,41 грн.) відсотки на підставі ст. 536, 1048 ЦК України в сумі 33668,50 грн за період з 09.07.2020 по 08.12.2022.

Враховуючи, що АТ «Кредобанк» повинен був дізнатися про безпідставність набуття коштів не раніше 10.12.2022 року, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з нього 33668,50 грн відсотків на підставі ст. 536, 1048 ЦК України, що нараховані позивачем з 09.07.2020 по 08.12.2022.

За таких обставин, оскаржуване рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з АТ «Кредобанк» збитків у розмірі 19909,59 грн. та відсотків за користування безпідставно отриманими коштами в сумі 33668,50 грн., - підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову в цій частині.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем з повернення безпідставно отриманих грошових коштів у загальному розмірі 122413,41 грн (118334,41 + 4079) з часу набрання законної сили судовим рішенням від 09 листопада 2022 року №205/3067/22 10.12.2022 року.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 10.12.2022 (дата набрання законної сили судовим рішенням №205/3067/22) по 22.12.2022 (у межах позовних вимог) втрати, у зв`язку з інфляцією, в сумі 856,89 грн та 3% річних у розмірі 130,80 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Інфляційне збільшення становить: 122413,41 x 1.00700000 - 122413,41 = 856,89 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Таким чином, 3% річних становить: 122413,41 x 3 % x 13 : 365 : 100 = 130,80 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає також скасуванню в частині відмови у стягненні нарахувань на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення даної позовної вимоги.

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви (1769,79 грн) та апеляційної скарги (689,88 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 1703,08 грн. (а.с. 7, 112).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Позивачкою на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, надано копію договору №15/12/2022-01 про надання правової допомоги від 15.12.2022 року, укладеного з адвокатом Гринь І.В., копію додатку №1 до вказаного договору, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5353 від 11.02.2022, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.12.2022, копії актів наданих послуг до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022 (а.с. 8-12, 83-86).

Згідно змісту акту наданих послуг від 16.12.2022 до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022, сторони узгодили, що клієнт отримав наступні послуги: ознайомлення з документами клієнта та усна консультація - 1 година, вартістю 1340,0 грн, складання та направлення адвокатського запиту - 1 година, вартістю 1340,0 грн, складання позовної заяви - 4 години, вартістю 10720,00 грн, а всього 13400,00 грн (а.с. 10 зворот).

Згідно змісту акту наданих послуг від 09.02.2023 до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022, сторони узгодили, що клієнт отримав (прийняв) наступні послуги: підготовка до судового засідання, час на дорогу до суду та у зворотньому напрямку, очікування судового засідання 16.01.2023 - 2 години, загальною вартістю 5360,00 грн (а.с. 83).

Згідно змісту акту наданих послуг від 23.02.2023 до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022, сторони узгодили, що клієнт отримав (прийняв) наступні послуги: підготовка до судового засідання, час на дорогу до суду та у зворотньому напрямку, очікування судового засідання 23.02.2023 - 2 години, загальною вартістю 5360,00 грн (а.с. 84).

Згідно змісту акту наданих послуг від 14.03.2023 до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022, сторони узгодили, що клієнт отримав (прийняв) наступні послуги: підготовка до судового засідання, час на дорогу до суду та у зворотньому напрямку, очікування судового засідання 14.03.2023 - 2 години, загальною вартістю 5360,00 грн (а.с. 85).

Згідно змісту акту наданих послуг від 10.04.2023 до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022, сторони узгодили, що клієнт отримав (прийняв) наступні послуги: підготовка до судового засідання, час на дорогу до суду та у зворотньому напрямку, очікування судового засідання 10.04.2023 - 2 години, загальною вартістю 5360,00 грн (а.с. 85).

При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Гринь І.В. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. А саме, вказана адвокат склала, підписала та подала позовну заяву.

Однак, матеріалами справи не підтверджується складання та направлення представником позивачки адвокатського запиту, вартістю 1340,0 грн, а також підготовку до судового засідання, час на дорогу до суду та у зворотньому напрямку, очікування судових засідань 16.01.2023, 23.02.2023, 14.03.2023 та 10.04.2023.

Відповідно до змісту довідок секретаря судового засідання, фіксування вказаних вище судових засідань не здійснювалось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, тобто через неявку в судове засідання всіх учасників справи (а.с. 51, 60, 66, 75).

Отже, матеріалами справи підтверджено надання адвокатом Гринь І.В. правничої правової допомоги позивачці в суді першої інстанції, що погоджено в акті виконаних робіт, на загальну суму 12060,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, позивачкою також надано копію акту наданих послуг від 24.05.2023 до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022 (а.с. 112 зворот).

Згідно змісту акту наданих послуг від 24.05.2023 до договору №15/12/2022-01 від 15.12.2022, сторони узгодили, що клієнт отримав наступні послуги: ознайомлення з рішенням місцевого суду - 0,5 год., вартістю 620,0 грн, підготовка та подання апеляційної скарги - 3 год., вартістю 8040,00 грн, а всього 8660,00 грн (а.с. 112 зворот).

При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Гринь І.В. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. А саме, вказана адвокат склала, підписала та подала апеляційну скаргу на рішення місцевого суду, що погоджено в акті наданих, на загальну суму 8660,00 грн.

Отже, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 14346,53 грн (20720,00 грн. х 69,24%), а всього судових витрат у загальному розмірі 16049,61 грн (1703,08 грн + 14346,53 грн).

Колегія звертає також увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Суд також зауважує, що АТ «Кредобанк» не зверталось до суду із заявою про неспівмірність витрат позивачки на адвоката.

Таким чином, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині частині залишених без задоволення позовних вимог.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 118334,41 грн- не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає зміні та частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року в частині відмови у стягненні з Акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів в сумі 4079,00 грн., втрат, у зв`язку з інфляцією, в сумі 856,89 грн, 3% річних у розмірі 130,80 грн.; в частині розподілу судових витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошові кошти у сумі 4079,00 грн., втрати, у зв`язку з інфляцією, в сумі 856,89 грн та 3% річних у розмірі 130,80 грн, а всього 5066 (п`ять тисяч шістдесят шість) грн. 69 коп.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства «Кредобанк» збитків у розмірі 19909,59 грн. та відсотків за користування безпідставно отриманими коштами в сумі 33668,50 грн. змінити в частині правового обґрунтування.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 16049 (шістнадцять тисяч сорок дев`ять) грн. 61 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 28 грудня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова