Справа № 134/569/23
Провадження № 22-ц/801/2294/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 рокуСправа № 134/569/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Натальчук О. А. у справі за позовом органу опіки та піклування Крижопільської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. Зазначав, що ОСОБА_3 , 1986 р.н., є матір`ю двох дітей, що перебували на її утриманні: неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2005 р.н. та малолітнього сина ОСОБА_5 , 2009 р.н. Місце знаходження батька дітей, невідоме. 03.04.2023 о 08.00 год. на адресу служби від поліцейського офіцера громади та інспектора ювенальної превенції Тульчинського РВП надійшло телефонне повідомлення про те, що ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов`язки, зловживає спиртними напоями та жорстоко поводиться зі своїми дітьми, про що було складено відповідний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП. Службою спільно з поліцейським офіцером громади та фахівцем із соціальної роботи було здійснено негайний виїзд до цієї сім`ї. За результатами виїзду було складено акт оцінки рівня безпеки дитини та встановлено, що в будинку не дотримано санітарно-гігієнічних норм, брудно, холодно, мати постійно зловживає спиртними напоями, поводить себе агресивно, будучи в стані зміненої свідомості вчиняє бійки, постраждалим в яких виступає її малолітній син ОСОБА_6 . Зі слів дитини, мати не пере одяг, не готує їсти, не цікавиться його здоров`ям та життям.

Виходячи із вищенаведеного, комісією було зроблено висновок, що подальше перебування дитини в сім`ї несе загрозу їх життю та здоров`ю, та прийнято рішення про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_5 , 2009 р.н. від матері та повернення його до навчального закладу КЗ «Ситковецька соціальна школа» Вінницької обласної ради. У подальшому неповнолітній ОСОБА_4 , 2005 р.н., виявив бажання залишитися проживати у дядька в с. Оляниця Гайсинського району. Крім цього, питання про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків неодноразово розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради, проте це не дало позитивного результату. Службою у справах дітей постійно проводилися індивідуально-профілактичні заходи впливу на матір щодо попередження вилучення дитини із сім`ї через зловживання ОСОБА_3 алкогольними напоями та неналежним доглядом за дітьми, обстежувалися умови проживання, велася роз`яснювальна робота щодо створення нею належних умов для проживання дітей, працевлаштування матері. Також зазначено, що ситуація, яка склалася, не залишає іншого виходу окрім як ініціювати питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її сина ОСОБА_7 . Позбавлення батьківських прав надасть дитині можливість отримати статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та дозволить влаштувати її до сімейних форм виховання, де дитина зможе отримати повноцінне виховання і догляд. Просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на особистий рахунок даної дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 10.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Зобов`язано орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України рахунок на ім`я дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для перерахування відповідачем ОСОБА_1 аліментів на особистий рахунок дитини.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що висновок суду про позбавлення її батьківських прав є передчасним, оскільки вважає це крайнім заходом, що вживається у випадку, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Зазначає, що на даний час вона вже частково змінила сою поведінку, частково здійснила ремонт житла, відвідує сина, намагається піклуватись про нього.

Інші учасники справи відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 від 30.10.2018 (а.с.6).

Сім`я проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Старший син ОСОБА_8 майже весь час проживає у дядька в с. Оляниця, Гайсинського району, а неповнолітній ОСОБА_9 навчається і проживає у КЗ «Ситковецька спеціальна школа» і до матері приїжджає лише на канікули.

03.04.2023 комісія у складі начальника служби у справах дітей Коваль В.В., головного спеціаліста Борисюк М.М., поліцейського офіцера громади та фахівця з соціальної роботи здійснила виїзд за місцем проживання ОСОБА_3 для проведення оцінки рівня безпеки дитини. З акту встановлено, що дитина - ОСОБА_10 має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності (низький рівень гігієни, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, одяг дитини не відповідає віку та сезону, дитина одягнута в брудний одяг). Зі слів ОСОБА_7 , коли мама п`яна, вона поводить себе агресивно, кричить та б`ється. Зі слів дитини, мати не готує їсти, не прибирає, не пере одяг. Так, на момент виявлення, в будинку було брудно, відсутня приготована їжа та запас продуктів харчування, брудна постільна білизна та одяг. Сам будинок перебував у аварійному стані, відсутнє належне опалення, вибиті шибки у деяких кімнатах, меблі брудні та поламані, розетки неізольовані (а.с.7-11).

В результаті проведеного огляду було складено акт та висновок оцінки потреб сім`ї (а.с.12-17). З висновку встановлено, що складні життєві обставини сім`ї погранично впливають на задоволення потреб дитини. Умови проживання дитини потребують покращення. Недостатній батьківський потенціал перешкоджає задоволенню базових потреб дитини та негативно впливає на її розвиток. Сильні сторони сім`ї: наявність власного житла, у матері сформована психологічна та емоційна прив`язаність до синів, сім`я має задовільне матеріальне становище, наявна земельна ділянка. Разом з тим, наявні фактори, що ведуть до підвищення рівня ризику: низький рівень батьківського потенціалу, неконтрольована емоційна поведінка матері та співмешканця, ознаки девіантної поведінки дорослих (паління сигарет, зловживання спиртними напоями чоловіка та жінки), тощо.

03.04.2023 було складено акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 та її дітей (а.с.22). На момент відвідування будинку було брудно, холодно та не дотримано санітарно-гігієнічних норм. Відсутній запас продуктів харчування, дров. Мати постійно зловживає спиртними напоями, агресивна, жорстоко поводиться з дітьми. Напередодні мати сильно напилася та била ОСОБА_7 молотком по спині. Для дітей не створено належних умов. ОСОБА_11 застелене брудною постільною білизною, одягом та взуттям діти не забезпечені по сезону. Старший син ОСОБА_12 майже весь час проживає у дядька в с.Оляниця, ОСОБА_10 навчається у КЗ «Ситковецька спеціалізована школа» та додому приїжджає лише на канікули.

03.04.2023 виконавчий комітет Крижопільської селищної ради постановив рішення за №118 про негайне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2009 р.н. від матері ОСОБА_3 , 1986 р.н., у зв`язку з ухиленням матері від виконанням своїх батьківських обов`язків (а.с.20).

19.04.2023 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , в результаті чого змінила прізвище на ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.71).

26 червня 2023 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до органу опіки та піклування Крижопільської селищної ради про повторний огляд її місця проживання та місця проживання дітей.

12 липня 2023 було повторно обстежено умови проживання відповідачки. Встановлено, що на момент відвідування в будинку було брудно, оскільки ведуться ремонті роботи. В першій кімнаті стіни обшиті гіпсокартоном, підлога залита цементом. В другій кімнаті було вимурувано нову грубку, замінено проводку та залито підлогу цементом. В коридорі та веранді брудно, вибиті шибки. Разом з тим, для дитини не створено належних умов, немає облаштованої кімнати, відсутнє ліжко, одяг. Зі слів матері, найближчим часом буде завершено ремонт в 1 кімнаті, де вона планує облаштувати дитячу кімнату (а.с.135, 136).

Як вбачається з листа директора КЗ «Піщанський навчально-реабілітаційний центр» Вінницької обласної ради від 15.09.2023 №01-22/241, ОСОБА_1 в період перебування свого малолітнього сина ОСОБА_5 в закладі, жодного разу його не відвідувала. В телефонному режимі та іншими видами зв`язку не цікавилася його життям, здоров`ям та освітнім процесом. Одягом, шкільним приладдям та засобами гігієни дитину не забезпечувала. Ініціативи до спілкування та піклування про сина абсолютно не виявляла (а.с.173).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання батька дитини - ОСОБА_15 не відоме, участі у житті сина він не приймає, а за наявності фактів свідомого ухилення ОСОБА_1 від своїх батьківських обов`язків, враховуючи права та інтереси дитини, є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_7 . Також суд вказав, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов, суд вважав, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позбавлення її батьківських прав є крайнім заходом, що вживається у випадку коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, а вона бажає змінитись та частково змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Як вбачається з матеріалів справи, органом опіки та піклування доведено належними та допустимими доказами факт ухиляння ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина.

При цьому суд першої інстанції врахував характеристики на хлопчика, висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини від матері.

Також суд врахував викладену у висновку органу опіки та піклування думку неповнолітнього ОСОБА_5 з питань, що стосуються його взаємовідносин з матір`ю, те, що останній виявив бажання проживати у свого дядька в с. Оляниця Гайсинського району.

Установивши, що неповнолітній ОСОБА_5 тривалий час проживає і навчається у школах-інтернатах, його мати ОСОБА_1 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не дотримується рекомендацій працівників, які здійснювали соціальний супровід сім`ї, щодо налагодження спілкування із сином, усі її дії по відношенню до дитини є непослідовними, нерегулярними та мінливими, а також урахувавши статтю 171 СК України і статтю 12 Конвенції про права дитини, врахувавши думку дитини щодо його небажання проживати з матір`ю, яка в силу свого віку (14 років) має не тільки право бути вислуханою і почутою, а й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, та надавши відповідну правову оцінку фактичним обставинам щодо психологічного стану дитини, відсутності позитивних змін у ставленні матері до виконання своїх обов`язків, а також виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини з метою охорони її фізичного і психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку та права на освіту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки така міра на даний час відповідає найкращим інтересам дитини.

При цьому суд обґрунтовано прийняв до уваги те, що на даний час ОСОБА_2 не має власного житла, будинок, у якому вона робить ремонт, їй не належить, а неповнолітній ОСОБА_5 потребує належного ставлення, піклування, лікування та захисту, а також розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Відповідно до статті 170 СК України у разі відібрання дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При таких обставинах, ураховуючи, що малолітній ОСОБА_5 на період окремого проживання від матері потребує не лише догляду, а й матеріальної підтримки, а батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Необхідно зауважити, що ОСОБА_2 , від якої відібрана дитина, не втрачає щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Мати не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про повернення дитини, якщо відпадуть причини, що перешкоджали належному вихованню дитини.

Також слід приймати до уваги, що відібрання дитини від батьків або одного з них, без позбавлення їх батьківських прав, передбачає не лише фактичне відібрання такої дитини (її передачу другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування), а й певні зміни у правових питаннях, пов`язаних з місцем проживання, опікою/піклуванням та вихованням такої дитини.

Посилання заявниці у апеляційній скарзі про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 375, 379, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук