ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7110/23 Справа № 185/2775/18 Суддя у 1-й інстанції - Владимирська І.М. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

учасники справи:

позивач Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 185/2775/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк», в інтересах якого діє Кравцова Світлана Миколаївна,

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 травня 2023 року (суддя Владимирська І.М.),

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 12 вересня 2013 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 170АІ1, згідно з яким ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 735 826, 20 грн. зі сплатою 0,01% річних та комісій, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 11 вересня 2014 року(включно). В забезпечення зобов`язань позичальника, яким є ОСОБА_1 , 12.09.2013 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 170АІ1, згідно з яким ОСОБА_2 , як поручитель поручився за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10.10.2017 року заборгованість за кредитом складає 489 107,23 грн. грн., за відсотками 181, 49 грн.

Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість 489 288,72 грн, а саме: за кредитом 489 107,23 грн.; по відсотках 181,49 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що враховуючи дату здійснення останньої сплати чергового платежу ОСОБА_1 по вищевказаному кредиту 12.02.2014 року та дату звернення позивача до суду з позовом - квітень 2018 року, суд приходить до висновку про порушення позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Сенс Банк», в інтересах якого діє Кравцова С.М., не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі позивач посилається доводи викладені у позовній заяві та зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно не врахував платіж від 28 грудня 2017 рок, що призвело до невірного висновку суду про пропущення позивачем строку позовної давності. При цьому суд перекладає обов`язок доказування лише на позивача. Натомість, взагалі не було досліджено розрахунок заборгованості та виписку по рахунку. Суд досить суб`єктивно і упереджено поставився до розгляду справи, не взяв до уваги надані банком документи, а виключно керувався нічим не підтвердженими поясненнями боржника за кредитом, фактично ігноруючи принцип доказування у цивільному процесі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких дії ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вважають рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Щодо посилань апелянта про сплату ОСОБА_2 відсотків за кредитом у розмірі 5,00 грн. 28 грудня 2017 року як на поновлення перебігу позовної давності, вважають, що суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до розрахунку погашення нарахованих відсотків наданих позивачем, відповідач здійснив останній платіж по відсоткам 12 лютого 2014 року у розмірі 4,64 грн. Датою звернення позивача до суду з позовом є квітень 2018 року, тому суд прийшов до вірного висновку про порушення позивачем строку давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник АТ «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про перенесення судового засідання в зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому процесі.

Так, згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду випливає, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку, що, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явились в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що представник відповідача АТ «Сенс Банк», реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, відповідач являється юридичною особою і мав можливість забезпечити явку іншого представника в судове засіданні, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання, а тому клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягає.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2013 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 170АІ1, згідно з яким ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 735 826, 20 грн. зі сплатою 0,01% річних та комісій.

Відповідно до п.1.1.1 погашення кредиту буде здійснюватися в наступного порядку до 12 числа (включно) кожного місяця, починаючи з жовтня 2013 року у розмірі 61 318 грн. 85 коп., та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 11 вересня 2014 року, на умовах, визначених Договором.

В забезпечення зобов`язань позичальника, яким є ОСОБА_1 12.09.2013 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 170АІ1, згідно з яким ОСОБА_2 , як поручитель поручився за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 10.10.2017 року заборгованість за кредитом складає 489 107,23 грн. грн., за відсотками 181, 49 грн.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06.11.2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 170АІ1 від 12.09.2013 року, станом на 10.10.2017 року у розмірі 489 288 грн. 72 коп., а саме: 489 107 грн.23 коп. заборгованість за кредитом; 181 грн.. 49 коп. заборгованість за відсотками; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3669 грн. 66 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 січня 2022 року заочне рішення скасовано.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 квітня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у виконавчих листах, виданих за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2019 року по цивільній справі № 185/2775/18 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 170АІ1 від 12.09.2013 року станом на 10.10.2017 року у розмірі 489 288 грн.72 коп., а саме: 489 107 грн. 23 коп. заборгованість за кредитом; 181 грн. 49 коп. заборгованість за відсотками, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3669 грн. 66 коп. з кожного, на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.03.2023 року змінено найменування позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК».

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволенню не підлягають.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи дату здійснення останньої сплати чергового платежу ОСОБА_1 по вищевказаному кредиту 12.02.2014 року та дату звернення позивача до суду з позовом - квітень 2018 року, суд приходить до висновку про порушення позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі в зв`язку зі спливом позовної давності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до стаття 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зазначено, що «Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України)».

«Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону».

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306 цс 18).

Згідно з частинами першою, третьою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим дії, що свідчать про переривання позовної давності повинні бути вчинені до спливу позовної давності.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19 (провадження № 61-13802 св 21).

Окрім цього, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо є докази, що підтверджують факт такого переривання (09 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 638/4373/18, провадження № 61-11499св22 (ЄДРСРУ № 109491611).

Як на доказ переривання позовної давності АТ «Сенс Банк» посилається на платіж від 28 грудня 2017 року сплачений за відсотки за кредитом у розмірі 5,00 грн.

В силу вимог статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 6 статті 81 ЦПК).

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88.

У пункті 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, колегія суддів зазначає, що наявна в матеріалах справи довідка АТ «Сенс Банк», не є первинним документом з якого можливо встановити, що 28 грудня 2017 року дійсно була здійснена оплата відсотків за кредитом у розмірі 5,00 грн. (том 2 а.с. 156).

Наявні в матеріалах справи виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 13 березня 2014 року по 12 вересня 2014 року не містять інформації про проведення операцій після 2014 року (том 2 а.с. 166-170).

Крім того, з наданої позивачем таблиці вбачається, що останньою датою погашення нарахованих відсотків є 12 лютого 2014 року у сумі 4,64 грн. (том 2 а.с. 158).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», в інтересах якого діє Кравцова Світлана Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко