ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9249/23 Справа № 204/875/23 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування посилався на те, що він з 07 жовтня 2004 року працював у відповідача гірничим очисного забою підземним. 05 листопада 2014 року він звільнився з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. За час роботи на підприємстві відповідача він отримав професійні захворювання, які підтверджуються актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 01 серпня 2022 року. Згідно довідки МСЕК від 13.07.2022 року йому визначено 65% втрати професійної працездатності первинно безтерміново та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

У зв`язку з отриманими захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя, що спричинило моральну шкоду.

Просив стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року позовну заяву задоволено.Стягнуто з ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзіпредставник ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди до 65000 грн. Вважає, що судом першої інстанції стягнута невиправдано велика сума відшкодування та не враховано практику цього ж суду по іншим аналогічним справах, де стягувалися значно менші суми.Таким чином потерпілі ставляться судом в нерівні умови. Вина відповідача в спричинені профзахворювання позивача ніякими документами не встановлена.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач працював на декількох вугільних підприємствах. При працевлаштуванні до відповідача позивач проходив медичний огляд і був здоровим, профзахворювань виявлено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судуд першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 200 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 05 січня 2005 року по 05 листопада 2014 року ОСОБА_1 працював у ПрАТ «ШУ «Покровське». 05 листопада 2014 року звільнився з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2022 року визначено, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ст. (II ст.). пневмоконіоз (р/р; 2/2), ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта імені Стаханова, шахта 1-3 «Новогродівська» ДП ДКХ «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ», шахта «Красноармійська-Західна №1», ПАТ «ШУ «Покровське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання були: важкість праці, перевищення еквівалентного рівня шуму на робочому місці та пил переважно фіброгенної дії.

Згідно довідки МСЕК від 13.07.2022 року серії 12ААА №106982 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% первинно безтерміново та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням , чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок суду підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2022 року де зазначено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання були: важкість праці, перевищення еквівалентного рівня шуму на робочому місці та пил переважно фіброгенної дії, викопне вугілля та вуглецевопородний пил з вмістом вільного диоксида кремнія до 5% - фактична величина 95,4 мг м3, при нормативному значенні - 10 мг/мЗ.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17.

Відповідач у своїх запереченнях не посилався на те, що позивач раніше уже використав своє право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із професійним захворюванням та таких доказів суду не надав.

В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону, оскільки мав місце вплив шкідливих виробничих факторів на стан здоров`я позивача під час виконання трудових обов`язків у відповідача.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням

здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких

фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо розміру моральної шкоди, позивач вказував, зокрема на порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, систематичну необхідність отримання ним медичної допомоги з вимушеним лікуванням, фізичний біль, не можливість вести повноцінний спосіб життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн., суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь,характер, обсяг та тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та вважає його завищеним.

Будь-яка оцінка моральної шкоди в грошовому виразі не може повною мірою відшкодувати моральну шкоду, спричинену здоров`ю, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань. Крім відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, передбачено щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди потерпілому,витрати на ліки, лікування, протезування, придбання санаторно-курортних путівок. (статтею 42).

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Судом встановлено, що висновком МСЕК від 13.07.2022 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності первинно безтерміново та 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2022 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна радикулопатія праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ст. (II ст.), пневмоконіоз , ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше.

Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта імені Стаханова, шахта 1-3 «Новогродівська» ДП ДКХ «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ», шахта «Красноармійська-Західна №1», ПАТ «ШУ «Покровське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри

яких перевищували допустимі норми. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання були: важкість праці, перевищення еквівалентного рівня шуму на робочому місці та пил переважно фіброгенної дії.

Позивач з 07 жовтня 2004 року працював у відповідача гірничим очисного забою підземним до 05 листопада 2014 року та звільнився з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Після чого був працевлаштований на інше підприємство вугільної промисловості, з якого звільнився 22.03.2017 року у зв`язку із виходом на пенсію. Тобтокрім підприємства відповідача позивач працював ще на декількох інших підприємствах вугільної промисловості також в умовах дії шкідливих факторів.

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги.

За таких обставин, враховуючи ступінь втрати працездатності в 65% та робочу третю группу інвалідності, кількість та характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, глибину, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та ту обставину, що звільнення позивача з роботи у відповідача не було пов`язане зі станом здоров`я, роботу на декількох підприємствах вугільної промисловості, в тому числі і після звільнення з підприємства відповідача, дотримуючись засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що розмір компенсації моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачеві слід зменшити до 90000 грн., який буде не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди колегією суддів враховується, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 200000 грн., позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задовленню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої суми у відшкодування моральної шкоди з 200000 рн до 90 000 грн..

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції ,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідачем при подачі апеляційної скарги було сплачено 2025 грн. судового збору.Так як апеляційна скарга задоволена частково, відповідач не повинен нести витрати по сплаті судового збору. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 200 000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року змінити , зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 з 200 000 грн. до 90 000 грн.(дев`яносто тисяч).

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року

в частині стягнення судового збору скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: