КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/9322/19 Головуючий у І інстанції - Коробенко С.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/8743/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Яворського М.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року

у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Інкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

установив:

У березні 2019 року ОСББ «Інкомсервіс» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що ОСББ «Інкомсервіс» здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та являється споживачем житлово-комунальних послуг, наданих позивачем, однак кошти за користування сплачував не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг у нього утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2007 року по 01 лютого 2019 року, яка становить 23 935,35 грн.

Просило суд, стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 23935,35 грн., штрафні санкції у вигляді інфляційних втрат в розмірі 34595,10 грн. та 3% річних в розмірі 4100,03 грн.

Також, просило суд, стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1921 грн. та витрати на послуги з підготовки до розгляду справи в суді, а саме: складання розрахунку інфляції та 3% річних, складання позовної заяви, подання позовної заяви до суду, участь в першому судовому засіданні в розмірі 4110,19 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Інкомсервіс» заборгованість за нарахованими штрафними санкціями за прострочення погашення заборгованості у вигляді інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 23297,23грн. та компенсацію частини понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі сплаченого судового збору 960,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що в матеріалах справи не містяться докази того, що клопотання позивача про долучення доказів було направлено йому або вручено особисто його представнику, а тому такі докази подані з порушенням норм ЦПК України та не можуть бути прийняті судом.

Крім того, суд першої інстанції на власний розсуд визначив документ, який було подано позивачем, як Заява про збільшення позовних вимог та незаконно прийняв таку заяву до розгляду.

Вказує, що строк позовної давності не переривався, оскільки він не користується квартирою АДРЕСА_1 , і не здійснював оплату за житлово-комунальні послуги.

Можливе здійснення будь-яких платежів новими власниками чи іншими особами на рахунок позивача не може мати за наслідок переривання строку позовної давності.

Разом з тим, зазначає, що суд першої інстанції не виокремив кожну з вимог окремо та зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається на період стягнення, на за прострочення яких зобов`язань стягуються штрафні санкції у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

Просив суд, скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із клопотанням про проведення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим судом апеляційної інстанції, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суд вищої інстанції не має повноважень встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції в межах апеляційного провадження не проводиться встановлення обставин справи і фактів, а також не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи за участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що обслуговування і експлуатацію багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 здійснює ОСББ «Інкомсервіс» на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг.

З 08 лютого 2019 року Об`єднання є колективним споживачем комунальної послуги у вигляді опалення та гарячого водопостачання і водовідведення (в 2000-2012 роках) на підставі відповідних Договорів №1541455 від 27 жовтня 2005 року з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та №1541457 від 28 вересня 2018 року з Комунальним підприємством виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго».

В період 2018-2019 років Об`єднання було колективним споживачем комунальної послуги у вигляді централізованого водопостачання і водовідведення на підставі відповідного Договору №05890/4-09 від 18 серпня 2005 року з Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , тобто є споживачем послуг, що надаються Позивачем.

У зв`язку з порушенням Відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг згідно з розрахунком Позивача у нього утворилась заборгованість за період з 01 листопада 2009 року по 01 лютого 2019 року, яка складалась з суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 18505,90 грн, а також штрафних санкцій у вигляді нарахованих інфляційних втрат в розмірі 20926,23 грн та 3% річних в розмірі 2371 грн.

Частково задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час перебування справи в провадженні суду першої інстанції Відповідачем було повністю погашено основну заборгованість перед Позивачем та сплачено на його рахунок 18505, 90 грн. у рахунок погашення основної частини боргу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що не погашеною залишилась заборгованість Відповідача за нарахованими штрафними санкціями, передбаченими ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, які були нараховані на основну суму заборгованості за період з 01 листопада 2009 року по 01 лютого 2019 року в загальному розмірі 23297,23 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право зокрема виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.7 ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.

З 08 лютого 2019 року Об`єднання є колективним споживачем комунальної послуги у вигляді опалення та гарячого водопостачання і водовідведення (в 2000-2012 роках) на підставі відповідних Договорів №1541455 від 27 жовтня 2005 року з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та №1541457 від 28 вересня 2018 року з Комунальним підприємством виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго».

В період 2018-2019 років Об`єднання було колективним споживачем комунальної послуги у вигляді централізованого водопостачання і водовідведення на підставі відповідного Договору №05890/4-09 від 18 серпня 2005 року з Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції позовної давності колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідач протягом строку, за який нарахована заборгованість, періодично сплачував платежі в рахунок погашення заборгованості, в тому числі - в сумах, які перевищують розміри щомісячних платежів, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості та переривання строків позовної давності.

Згідно зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Крім того, посилання апелянта на те, що в матеріалах справи не містяться докази того, що клопотання позивача про долучення доказів було направлено йому або вручено особисто його представнику, а тому такі докази подані з порушенням норм ЦПК України та не можуть бути прийняті судом, колегія суддів також відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме на сторінці 90 наявний фіскальний чек на підтвердження направлення зазначеного вище клопотання ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Згідно статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України, встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів, а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, у зв`язку з порушенням Відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг згідно з розрахунком Позивача у нього утворилась заборгованість за період з 01 листопада 2009 року по 01 лютого 2019 року, яка складалась з суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 18505,90 грн, а також штрафних санкцій у вигляді нарахованих інфляційних втрат в розмірі 20926,23 грн та 3% річних в розмірі 2371 грн.

Проте, під час перебування справи в провадженні суду першої інстанції Відповідачем було повністю погашено основну заборгованість перед Позивачем та сплачено на його рахунок 18505,90 грн у рахунок погашення основної частини боргу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не погашеною залишається заборгованість Відповідача за нарахованими штрафними санкціями, передбаченими ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, які були нараховані на основну суму заборгованості за період з 01 листопада 2009 року по 01 лютого 2019 року в загальному розмірі 23297,23 гривень.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Разом з тим, оскільки, дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

М.А. Яворський