КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/1704/22 Головуючий у 1 інстанції: Гончарук В.П.
провадження №22-ц/824/3324/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 11 листопада 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб (актовий запис 3771).

В шлюбі у сторін спільних дітей не має.

Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім`ї неможливе.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 11 листопада 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (актовий запис №3771) - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992 грн 40 коп. витрат по оплаті судового збору та 12 000 грн витрат по оплаті правової допомоги, а всього стягнуто 12 992 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу адвоката та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Скаргу обґрунтовує тим, що довідка про сплату наданих послуг щодо правової та правничої допомоги від 28.12.2021 року, на яку посилається позивачка, не є фінансовим документом, що підтверджує факт оплати коштів адвокату, а тому не може слугувати доказом дійсно отриманих коштів.

Крім цього, вказує, що попередній розрахунок витрат на правничу допомогу також є необгрунтованим та явно завищеним.

Так, зазначає, що в розрахунку не конкретизовано години надання консультацій, складання процесуальних документів, збирання доказів тощо. В ньому не зазначено конкретних процесуальних документів, які складались представником позивача, їх кількість, об`єм тощо. Не конкретизовано, які саме докази були зібрані по даній справі за ініціативою представника позивачки та чому дані докази не були надані самою позивачкою.

Також, зазначає, що немає підтвердження,які конкретно консультації надавалися позивачу, час їх надання та підтвердження того, що дані консультації були пов`язані саме з розглядом даної справи.

Також не обґрунтованою є кількість годин, а саме 7, витрачених на розгляд даної справи, збір доказів та складання процесуальних документів.

Вважає, що явно є завищеною та не обгрунтованою вартість години роботи представника позивача, що складає 2 000 грн.

Крім цього, як доказ сплати коштів, позивачем за надані послуги до позову подано довідку від 28.12.2021 року про сплату позивачкою 10 000 грн, що не є платіжними та/або фінансовими документами, та які можуть підтвердити оплату коштів позивачкою.

Також, до позову не додано жодних підтверджуючих документів про те, що адвокат Старенький С.Є. зареєстрований в органах ДПС, як само зайнята особа, та чи сплачено ним податки з отриманих від позивачки коштів.

Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові судові витрати, понесені нею на стадії апеляційного розгляду, що складаються з витрат на правову та правничу допомогу, які вона понесла у зв`язку з розглядом апеляційної скарги у розмірі 7 000 грн.

Вказує, що при поданні позовної заяви позивачем було отримано правничу допомогу адвоката Старенького С.Є., за яку нею було сплачено 10 000 грн, що підтверджується розрахунком витрат на правничу допомогу і довідкою про сплату відповідної суми. Згідно поданого розрахунку представник позивача передбачав, що на розгляд даної позовної заяви необхідно буде взяти участь не більше ніж в двох судових засіданнях, оскільки такий вид цивільних справ може бути розглянуто судом доволі швидко. Оплата роботи адвоката по участі в цих засіданнях мала відбуватися по факту виконаної роботи.

Так, апелянт у своїй скарзі будує свої аргументи на позиції, що така довідка не є фінансовим документом, а тому не може слугувати доказом дійсно отриманих коштів.

Зазначає, що апелянт в даному випадку помилково ставить питання про законність «Отримання коштів адвокатом», хоча предметом розгляду в даному випадку є не стан фінансових операцій адвоката, а «Сплата позивачем коштів за отриману правничу допомогу», а отже в даному випадку розглядаються різні суб`єкти фінансових взаємовідносин.

Наголошує, що спеціальне законодавство не встановлює вимог щодо надання нотаріусом розрахункового документа при наданні клієнту послуги, а також не встановлює форму такого документа.

Враховуючи наведене, особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, зокрема адвокат, може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ, який підтверджує факт наданої послуги або виконаної роботи.

Пунктом 9 Розділу З «ГОНОРАР» Договору від 28.12.2021 року передбачено спосіб підтвердження оплати гонорару - «Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою Адвокат за бажанням Клієнта видає Довідку». Інші документи на підтвердження розрахунку чинним законодавством і договором не передбачені. Дії адвоката щодо видачі такої довідки не є протиправними, а прямо передбачені наведеними вище нормами.

Також вказує, що судом було визначено суму сплати судових витрат на правничу допомогу не на підставі інформації з довідки на суму 10 000 грн, а на підставі меморіального ордеру на суму 12 000 грн, що є банківським документом та також підтверджує розрахунки позивача та адвоката. Саме Довідка, на яку посилається апелянт, не врахована судом при визначенні суми відшкодування.

Загалом судові витрати позивача склали 22 000 грн, 10 000 грн з яких були сплачені при поданні позовної заяви в якості гонорару.

Вважає, що через процесуальну позицію відповідача, яка була направлена на затягування розгляду справи, заперечення очевидних фактів та приховування значущих для розгляду справи фактів, а також виникнення через це необхідності пошуку додаткових доказів його протиправної поведінки, розгляд судової справи відбувся в терміни, значно більші, ніж передбачалося, а також адвокату довелося провести більший обсяг роботи, ніж зазвичай в таких справах.

Представником позивача було роз`яснено відповідачу та його представнику, що витрати позивача будуть менші у разі визнання ними позовних вимог про розірвання шлюбу, зокрема, адвокати витратять менше робочого часу, відбудеться менше судових засідань та позивач матиме можливість повернути собі частину раніше сплаченого судового збору. Дані можливості стороною відповідача були проігноровані.

У зв`язку з тим, що відповідачем було вжито заходів для затягування судового розгляду, кількість судових засідань збільшилася. Також через незгоду і немотивований супротив відповідача у швидкому задоволенні позову в позивача виникла необхідність надання суду додаткових доказів, що потягло додаткову роботу по пошуку, опрацюванню, підготовці таких доказів і підготовки відповідних клопотань і запитів.

Тому, витрати позивача пов`язані з наданням правової та правничої допомоги у даній справі, зросли на 12 000 грн, які були нею сплачені адвокату 27.06.2022 року, що підтверджується Актом наданих послуг, рахунком фактурою та квитанцією банку, які були надані суду.

Отже, разом зі сплаченою раніше частиною гонорару в сумі 10 000 грн загальна сума витрат позивача на правничу допомогу адвоката склала 22 000 грн.

Зазначає, що з незрозумілих позивачу причин, суд взяв лише до уваги меморіальний ордер про сплату 12 000 грн, а залишив поза увагою Довідку про сплату коштів адвокату в якості гонорару.

Отже, посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на неправомірність Довідки про сплату наданих послуг є неспроможною, оскільки сума, яка була сплачена за цією довідкою, не була взята судом до уваги.

Також представник відповідача наводить в апеляційній скарзі наступні аргументи:

Не конкретизовано години початку та кінця надання консультацій, складання процесуальних документів, збирання доказів;

Не розуміє, які саме докази були зібрані;

Не розуміє, які конкретно консультації надавались; Необгрунтована кількість годин, витрачених на розгляд справи; Висока вартість години роботи адвоката.

У відповідь на ці питання представник позивача - адвокат Старенький С.Є. зазначає наступне.

У розрахунку наданих послуг та в акті зазначено кількість годин, які адвокат витратив на конкретну роботу. Договором адвоката з клієнтом не передбачено хронометражу рухів, пересування, дій адвоката, оскільки такі дії ще б збільшили витрачений робочий час, а також викликали б необхідність придбання адвокатом секундоміра та спеціальних курсів щодо користування такою складною технікою як хронометр. Вказане, в свою чергу б призвело до збільшення витрат позивачки на оплату роботи адвоката. Даний хронометраж не передбачений жодним нормативним актом або договором.

Також зазначає, що звітуватися за свою роботу адвокат повинен виключно клієнту, а не адвокату опонента. І лише клієнт може погодитись або заперечити щодо часу, витраченому адвокатом на конкретну роботу. Свою згоду клієнт засвідчує підписом у Акті наданих послуг, який наданий суду.

Для розуміння відповідача, які саме докази збирались, та які консультації надавались, йому було достатньо ознайомитись з позовною заявою з додатками та доданими пізніше додатковими доказами, копії яких йому були вручені в порядку, встановленому ЦПК України. Також відповідач користувався професійною допомогою адвоката Я.Самарцева, який повинен був йому роз`яснити значення певних документів та наслідки їхнього подання до справи.

Також звертає увагу суду, що в розрахунку зазначено одним рядком сумарна кількість часу, витраченого не тільки на зібрання доказів, а і на підготовку позовної заяви.

Також представник відповідача помилково зазначає кількість годин, витрачених на розгляд справи. Відповідно до Акту наданих послуг від 27.06.2022 року на представництво в суді було витрачено три години, а не сім, як зазначає автор апеляційної скарги.

Заяви ж професійного адвоката - представника відповідача, в яких він заявляє про завищену вартість роботи адвоката, посилаючись на Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», викликають подив, оскільки даний Закон України № 4191-VI втратив чинність на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ВВР, 2017, № 48, ст.436.

Звертає увагу суду, що позивачем також і раніше ставилось перед судом питання про відшкодування позивачу судових витрат, відповідно до ст. 134, 135, 137 ЦПК України.

Вказує, що у зв`язку з тим, що відповідачем було подано апеляційну скаргу на законне рішення суду першої інстанції, витрати позивача пов`язані з наданням правової та правничої допомоги у даній справі на стадії апеляційного розгляду, зросли на 7 000 грн, які були нею сплачені, що підтверджується Актом наданих послуг від 09.12.2022 року, та банківською квитанцією. В даній сумі враховано час підготовки відзиву та оплату за участь в одному судовому засіданні. В разі збільшення кількості та часу судового засідань, сума оплати може бути більшою.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав за можливе розірвати шлюб між сторонами та зазначив, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати відповідача на правову допомогу на загальну суму 12 000 гривень та дійшов висновку про задоволення даної вимоги частково.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 11 листопада 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним розвитком сім'ї між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб (актовий запис 3771).

В шлюбі у сторін спільних дітей не має.

Встановлено, що спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, на даний час проживають окремо, будь-якого спілкування між позивачем та відповідачем не має, шлюб існує формально, внаслідок чого збереження сім`ї неможливе.

Також, в судовому засіданні було встановлено, що між сторонами виникли суперечки майнового характеру, що фактично й стало підставою для не визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу.

За ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано копію ордеру адвоката Старенького С.Є. серії АІ

№ 1212048 від 28.12.2021 року про надання правничої допомоги позивачу у Дніпровському районному суді м. Києва адвокатом, копію договору про надання правничої допомоги від 28.12.2021 року укладений між позивачем та адвокатом Стареньким С.Є., довідку про сплату наданих послуг щодо правової та правничої допомоги на 10 000 грн від 28.12.2021 року, а також меморіальний ордер від 27 червня 2022 року щодо оплати ОСОБА_2 правових послуг у справі №755/1704/22 у розмірі 12 000 грн.

Фактична сплата позивачем коштів за надану правничу допомогу підтверджується вказаним вище меморіальним ордером.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем було укладено з адвокатом договір про надання правничої допомоги і додаток до нього, в якому сторони обумовили види послуг правової допомоги, їх вартість, порядок розрахунку, склали акти приймання-передачі правової допомоги, в якому наведено детальний опис наданих послуг та здійснених витрат в процесі надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом в справі, та представник позивача в свою чергу, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України до закінчення судових дебатів в суді зробив заяву про розмір судових витрат по справі та надав докази на підтвердження розміру судових витрат.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, з урахуванням того, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати відповідача на правову допомогу на загальну суму 12 000 гривень, дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимоги і стягнення витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 також просить постановити окрему ухвалу суду та направити її до органів ДПС з приводу перевірки сплати податків адвокатом Стареньким С.Є.

Згідно з ч.1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (частина одинадцята статті 262 ЦПК України).

Згідно зі статтею 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Аналіз положень наведеної статті ЦПК України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.

За наслідками апеляційного перегляду цієї справи колегія суддів апеляційного суду не встановила передбачених законом підстав для задоволення клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_3 просив, зокрема, стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові судові витрати, понесені нею на стадії апеляційного розгляду, що складаються з витрат на правову та правничу допомогу, які вона понесла у зв`язку з розглядом апеляційної скарги відповідача у справі №755/1704/22 в сумі 7 000 гривень.

До відзиву було долучено акти наданих послуг від 09.12.2022 року, згідно якого адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги при підготовці та розгляді судової справи № 755/1704/22 в апеляційній інстанції: ознайомлення з апеляційною скаргою, узгодження правової позиції, на що він витратив 0,5 години, а її вартість складає 1 000 грн, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу, 2 години вартістю 4 000 грн, представництво у суді, 1 година вартістю 2 000 грн, а всього 3,5 години вартістю 7 000 грн.

Також представник позивачки долучив меморіальний ордер N @2PL573487, згідно якого ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 7 000 грн за послуги, надані у справі №755/1704/22 в апеляційній інстанції.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За вказаних вище обставин, зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн, що на думку колегії суддів є обґрунтованим та відповідає принципу розумності.

Жодних заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачкою в суді апеляційної інстанції, відповідачем чи його представником, подано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви та стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн, оскільки саме ця сума фактично сплачена на підставі договору про надання правової та правничої допомоги від 28.12.2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: