Справа № 464/1247/23 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/2131/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування упущеної вигоди не отримання реальних доходів заробітньої плати та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

08 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування упущеної вигоди, неотримання реальних доходів заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.07.2023 року просив визнати неправомірними дії службовців щодо невидачі наказу про призначення та не зарахування його до списків особового складу ВЧ, які призвели до завдання шкоди у вигляді упущеної вигоди не отримання реальних доходів; зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу грошове забезпечення за військовим званням солдат з рахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період з 08.03.2022 року по 08.03.2023 року; стягнути з відповідача упущену вигоду у вигляді неотриманих доходів у розмірі 360 000 грн та моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.

Позов обгрунтований тим, що згідно Указу Президента України № 69/2022 «Про мобілізацію» він пройшов медичну комісію, був визнаний придатним до військової служби та мобілізаційним розпорядженням направлений до ВЧ НОМЕР_2 на військову службу по мобілізації на загальний термін строком на один рік, або до рішення головнокомандувача про демобілізацію. Згідно Наказу № 83, 08.03.2022 року він був призначений на посаду такелажника та повинен був проходити військову службу до закінчення визначеного строку. Однак, до закінчення встановленого строку у зв`язку з самовільним діями службовця ОСОБА_2 йому було відмовлено у подальшій службі. Було зроблено запис у військовому квитку про помилковість запису. Своїми діями відповідач спричинив йому збитки. У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача збитки (упущену вигоду) у вигляді неотриманих реальних доходів заробітної плати за безпідставне звільнення зі служби достроково у розмірі 360 000 грн. Такі неправомірні дії службової особи відповідача - майора ОСОБА_2 завдали йому моральних страждань. Він втратив рівновагу, підвищився тиск, постійно перебував в роздратованому стані, значно погіршився сон. Дії службовця відповідача призвели до порушення нормального укладу його життя. Завдану моральну шкоду він оцінює у розмірі 400 000 гривень.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що ним не доведено наявності складу цивільного правопорушення, як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих відповідачем. Вказує, що ним були вчиненні усі необхідні дії для припинення порушення права та відшкодування упущеної вигоди, проте відсутність його подальшої служби була пов`язана саме з неправомірними діями службових осіб. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням збитків.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задоволити в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про оборону України», Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення.

У постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Судом встановлено, що відповідно до мобілізаційного розпорядження ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись у РТЦК та СП.

З військового квитка ОСОБА_1 , вбачається, що 08.03.2022 року у такому здійснено запис про призначення ОСОБА_1 на посаду такележника у ВЧ НОМЕР_1 , в наступному у військовому квитку зроблено запис, що попередній запис зроблений помилково.

Службовою перевіркою, поведеною на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1120 від 20.07.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 у списках військової частини не значиться, на будь-які посади не призначався та жодних посад у військовій частині НОМЕР_1 не займав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю позовних вимог, районний суд виходив з того, що матеріалами справи не підтверджується наявність правовідносин у сфері військової служби між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 . Судом не встановлено будь-якої дії (бездіяльності) відповідача, що може трактуватись як протиправна поведінка, що виключає покладення відповідальності на відповідача за завдані позивачу збитки та моральну шкоду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра