Справа №705/1744/16-ц
6/705/103/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Моросліп А.Р.

за участі боржника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа у справі № 705/1744/16-ц, яким його виселено з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування зазначивши наступне.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 до нього про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з квартири, задоволено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року вищевказане рішення суду першої інстанції від 27.04.2023 залишено без змін.

Крім того, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 у справі № 705/2298/16 йому у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною приватизації квартири, оренду на житлове приміщення та скасування права власності відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28.07.2022 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 змінено та викладено мотивувальну частину рішення у новій редакції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що приватизація квартири була проведена у 2008 році відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з порушенням закону. На момент приватизації спірної квартири у 2008 році позивач був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , яку він вже приватизував, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Постанова Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року у цій справ також посилається на приватизацію ним іншої квартири АДРЕСА_3 .

Таким чином, як у справі № 705/2298/16, так і у справі № 705/1744/16-ц суди першої та апеляційної інстанцій припустилися фатальної для нього помилки з приводу нібито наявного у нього іншого житла, що не відповідає дійсності, а тому спір в обох справах, винесено з фактичним виселенням його без надання іншого житла при встановленому факті судами про його наявність.

З приводу примусового виконання рішень судів видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Уманському ВДВС.

Отримавши судові рішення ним встановлено, що ці рішення ґрунтуються на встановленому апеляційним судом факті, що він був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , яку він уже приватизував, а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягали.

Такий факт не відповідає дійсності, він не використав право на безоплатну приватизацію житла. Він повідомляв суди, що до 2015 року вважав, що також є співвласником квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно інформації, що міститься у довідці відділу житлового господарства Уманської міської ради від 19 червня 2023 року, ним під час проживання в м. Умань участі у приватизації державного житлового фонду не приймалося. Також довідкою КП ЧООБТІ від 19.06.2023 підтверджується, що за ним право власності станом до 2013 року ре реєструвалося. Розуміє, що для інформації станом після 2013 року цієї інформації недостатньо, але цей період перекриває період можливої приватизації ним будь якого житла у 2008 році чи до 2008 року.

Таким чином, судом розглянуто та задоволено позов ОСОБА_3 до нього та його виселено з врахуванням того, що у нього інше житло та він приймав участь у приватизації житла, натомість його фактично виселено без надання іншого житла.

Вважає, що виконавчий лист по цій справі, у разі його не скасування, може призвести до значних порушень його законних прав та інтересів, зокрема, конституційного права на житло, тим більше у період пізньої осені та прийдешньої зими, так як опалювальний сезон уже розпочався.

Вказує, що підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є матеріально-правові та процесуально-правові, до яких саме і відноситься ця ситуація.

Також вказує, що у виконавчому листі відсутня інформація куди саме його мають виселити, а відтак, подальше примусове виконання судових рішень призведе до порушення його прав, у зв`язку з чим він і звернувся до суду з цією заявою.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив суд її задовольнити. Пояснив, що судом було винесено рішення про його виселення з квартири, на виконання якого було видано виконавчий лист. При розгляді судом справи, помилково було зроблено висновок про те, що він нібито був зареєстрований у іншій квартирі в цьому ж будинку, яка ним нібито була приватизована. Разом з тим, підтвердив, що рішення про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, на підставі якого і було видано оскаржуваний виконавчий лист, він оскаржував в апеляційному порядку і Черкаським апеляційним судом рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Крім того, зазначає, що в судовому порядку в іншому провадженні також вирішувалося питання щодо незаконності приватизації квартири, ордеру на житлове приміщення та скасування права власності, але у задоволенні цих позовних вимог було відмовлено. При цьому зазначив, що він не реалізував своє право на безоплатну приватизацію і станом як на 2013 рік так і на даний час за ним не зареєстровано ніякого майна, що підтверджується приєднаними ним до матеріалів справи довідками. Вважає, що виконання даного виконавчого листа призведе до порушень його житлових прав, оскільки він не має іншого житла, тому і звернувся до суду. Разом з тим не заперечував, що рішення суду, на виконання якого виписано виконавчий лист про його виселення дійсно набрало законної сили.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Короп С.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 і вважає, що навпаки, невиконання рішення суду призводить до порушень прав його довірителя. Не вбачає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, оскільки рішення суду набрало законної сили, а виконання рішення є обов`язковим. На його думку, посилання заявника на нібито помилкові висновки рішень судів як першої, так і апеляційної інстанцій, носять надуманий характер та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, факти, на які посилається ОСОБА_1 , були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді двох справ щодо спірного питання та по ним були прийняті відповідні рішення, у зв`язку з цим просить суд відмовити у задоволенні заяви.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у розгляді справи, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Разом з тим, за наявності судового рішення про усунення перешкод, шляхом виселення, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, боржником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа № 705/1744/16-ц, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області таким, що не підлягає виконанню.

Так, судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області прийнятим у справі № 705/1744/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з квартири, позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені та вирішено усунути перешкоди в користування належним ОСОБА_3 майном шляхом примусового виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2023 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з квартири залишено без змін.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Заявник обґрунтовує свою позицію тим, що саме рішення суду за певними обставинами порушує його права на теперешній час, а тому не повинно виконуватися. На думку суду, такий аргумент завника не відповідає концепції інституту визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Отже за вказаних обставин суд вважає, що боржником не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, які можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, оцінюючи доводи заявника, а також встановлені під час розгляду справи обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку що виконавчий лист в справі №705/1744/16-ц виданий правильно, на підставі рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим обов`язок заявника виконати рішення суду не зник, добровільного виконання рішення не відбулось.

Таким чином, суд вважає заяву боржника необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не доведено підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 258-261, 263, 353, 432 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа в справі №705/1744/16-ц таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. В. Піньковський