ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12323/23

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1401/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Державна казначейська служба України

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Державна казначейська служба України

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Державної казначейської служби України, про визнання факту, стягнення трьох відсотків річних, інфляційного збільшення сум матеріальної шкоди, (суддя Требух Н.В.), ухвалене у м. Чернігів о 08 год. 55 хв,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Державної казначейської служби України, про визнання факту, стягнення трьох відсотків річних, інфляційного збільшення сум матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що через тривале невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі 620/3314/19 він має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2023, позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 7284,86 грн, яка складається з 3 % річних 1101,63 грн, інфляційні втрати у розмірі 6273,23 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування 3 % річних та інфляційних втрат через не своєчасне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі 620/3314/19 відповідно до ст. 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зводяться до того, що казначейська служба у даній справі є неналежним відповідачем та справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Крім того, Державна казначейська служба України вважає, що судом помилково застосовано вимоги ст.625 ЦК України до спірних правовідносин.

До суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає про те, що відповідач не оскаржував ухвалу суду про відкриття провадження від 29 серпня 2023 року, тому доводи про неправильність визначення підсудності не можуть бути підставою для скасування законного рішення. Фактично аргументи апеляційної скарги зводяться до незастосування судом вказаних відповідачем правових висновків Верховного суду, однак ці висновки не підлягають застосуванню, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними до цих висновків.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вказує на те, що відповідальність за несвоєчасну виплату пенсії передбачена положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ 159 від 21 лютого 2001 року, тому у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України. Суд першої інстанції не взяв до уваги що у Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку ст. 11 ЦК України, а відтак управління не є тим боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України.

До суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції ст. 625 ЦК України, спростовуються висновками Великої палати Верховного суду від 10 квітня 2018 року по справі 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року по справі 686/21962/15-ц, які застосував суд першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2020, по справі 620/3314/19, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 05 березня 2019 року у розмірі 100% суми підвищення пенсії визначеного станом на 01 березня 2018 року, із врахуванням раніше виплачених сум (а.с.26-28).

09 червня 2020 року державним виконавцем відкрито ВП 62282879 з виконання виконавчого листа 620/3314/19 виданого 27 травня 2020 року Чернігівським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 05 березня 2019 року у розмірі 100% суми підвищення пенсії визначеного станом на 01 березня 2018 року, із врахуванням раніше виплачених сум (а.с.13).

На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було проведено перерахунок пенсії та нараховано доплати за березень-грудень 2019 року в розмірі 14565,90 грн, які виплачені 07 грудня 2022 року (а.с.14-16,18).

Позивачем здійснено розрахунок за прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду від 14 грудня 2019 року по справі 620/3314/19 на загальну суму 7284,41 грн, в тому числі: 1011, 63 грн - 3 % річних за період з 15 серпня 2020 по 07 грудня 2022; 6273,23 грн інфляційні втрати (а.с.7).

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться

в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно з частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат

та 3% річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладені, зокрема,

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року

у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Відтак, враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про стягнення передбачених нею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Державної казначейської служби України внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, яке виникло з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі 620/3314/19, прийнятого у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, у справі, що переглядається, спір про визнання факту, стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України з причин несвоєчасної виплати коштів на виконання судового рішення, також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки він стосується донарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі 100 % суми підвищення пенсії визначеного станом на 01 березня 2018 року (адміністративні правовідносини), яку відповідного суб`єкта владних повноважень було зобов`язано сплатити за постановою адміністративного суду.

Подібні висновки щодо юрисдикції спорів про нарахування 3% річних та інфляційних втрат, застосування положень статті 625 ЦК України, викладено у пунктах 7.42-7.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 лютого

2021 року у справі № 520/17342/18.

Висновків про закриття провадження у справі в аналогічних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 3 березня 2021 року у справі № 200/6986/17, у постанові від 9 лютого 2022 року у справі 751/1938/20.

За таких обставин спір у цій справі є адміністративним і підлягає вирішенню за правилами КАС України.

Проте наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, не обговорюючи питання правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність судового рішення вимогам статті 263 ЦПК України та його ухвалення з порушенням норм процесуального права, що має наслідком скасування судового рішення із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду роз`яснює позивачу про віднесення розгляду справи до юрисдикції адміністративного суду та наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 382, 384, 377, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Державної казначейської служби України, про визнання факту, стягнення трьох відсотків річних, інфляційного збільшення сум матеріальної шкоди закрити.

Повідомити ОСОБА_1 про віднесення розгляду справи за його позовом до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Головуючий: Судді: