Справа № 214/3257/22
2/214/1109/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого його представником адвокатом Загоруйко Геннадієм Анатолійовичем, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович, про визнання виконавчого напису, що не підлягає виконанню, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений за реєстровим №105286 від 07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 005-21059-170114 від 17.01.2014 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року в сумі 43 678, 57 грн., з яких: 32 889 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1500 грн. 00 коп. - строкова заборгованість за штрафами і пенями; 50 грн. 00 коп. - за вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В обґрунтування позову зазначено наступне. 01.10.2021 року ОСОБА_1 було отримано від приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. виконавчий напис за реєстровим №105286, вчинений 07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. і стягнення із позивача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 005-21059-170114 від 17.01.2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року на загальну суму 43 678,57 грн., з яких 32889,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - строкова заборгованість за комісією; 0,00 грн.- строкова заборгованість за відсотками; 1500,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями; 50 грн. - за вчинення нотаріусом виконавчого напису, який від 23.09.2021 року перебуває на примусовому виконанні у виконавця у виконавчому провадженні за № 66925716. З вищевказаного вбачається, що 07.06.2021 року нотаріус, посилаючись на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, вчинив оскаржуваний ввиконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №105286. До вказаного пункту за №2 Постановою «Про внесення змін до переліку документів, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Кабінетом Міністрів України від 26.11.2014 року за №662 були внесені, відповідні зміни, а саме доповнено даний Перелік новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборговано та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в адміністративній справі №826/20084/14 (залишена в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року), було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірно порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі і в частині внесення змін до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. за №1172. З вищевказаного, 07.06.2021 року нотаріус, порушуючи вимоги п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за №1172 (з урахуванням Постанови Київського апеляційного адміністративне суду від 22.02.2017 року в адміністративній справі №826/20084/14 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року) вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі не нотаріально посвідченому договорі кредиту. Таким чином, нотаріус, з підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» зобов`язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, проте вчинив таку нотаріальну дію, у зв`язку із чим і порушив вимоги Закону. При таких обставинах, у відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи, що кредитний договір, на якому вчинено виконавчий напис не нотаріально посвідчений, оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Також, виконавчий напис містить посилання на заборгованість за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року (тобто за 9 днів) на загальну суму 43 678, 57 грн., з яких 32889,32 грн. -заборгованість за тілом кредиту, строкова заборгованість за штрафами і пенями - 1500 грн. та 50 грн. - за вчинення нотаріусом виконавчого напису. У відповідності до договору кредиту, строк кредиту складав 364 дні (п.2.4.), тобто до 17.01.2015 року, сума виданого кредиту складала 40000 грн. (п.2.3.), однак, у кредитному договорі не міститься посилання на погоджену неустойку (штрафні санкції) за порушення умов договору кредиту. Також, важливо вказати на пропуск загального трирічного строку позовної давності до тіла кредиту у розмірі 32 889, 32 грн., який вже минув станом на 07.06.2021 року - дату звернення відповідача до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки основне зобов`язання за договором кредиту мало б бути виконане позивачем не пізніше 17.01.2015 року, за яким строк давності минув 17.01.2018 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З вказаного вбачається, пропуск відповідачем загального трирічного строку позовної давності за стягненням тіла кредиту в сумі 32889,32 грн., за наслідком чого нотаріус мав би відмовити відповідачу у видачі виконавчого напису за наявності спору за зобов`язанням, та помилковість нарахування в період 25.05.2021 року по 03.06.2021 року розміру заборгованості за штрафними санкціями в сумі 1500 грн. (не у відповідності до умов кредитного договору), у зв`язку із чим розмір боргу у виконавчому написі є спірним та не відповідає дійсним обставинам у справі. Так, згідно статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - «Закон») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Порядок вчинення нотаріусом виконавчого врегульовано главою 14 Закону України «Про нотаріат» главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувачем на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат» ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі і факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, зокрема, з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствам установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається межах цього строку. Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій містить (пункти 1, 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до статті 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Однак, як вже вказувалось вище, строк давності минув ще 17.01.2018 року. При таких обставинах, у відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Позивач, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: нотаріусу надані всі необхідні документі, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; за наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. За правовою позицією у цивільній справі № б-887цс17: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводе заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав, порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав, неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, позивач не отримував ніяких письмових вимог від відповідача та взагалі не згоден із стягнутим розміром заборгованості за відсотками та неустойкою, оскільки вони стягнуті за межами трирічного строку позовної давності (за яким строк давності минув 17.01.2018 року). Позивач також взагалі не згоден із стягнутим розміром заборгованості за відсоткам: тілом кредиту, оскільки відсотки нараховані не у відповідності до умов кредитного договору, а тіло кредиту погашено у повному обсязі, про що може свідчити виписка по особовому рахунку позивача. Боржнику не було надіслано письмову вимогу, яка передувала зверненню кредитором до нотаріуса для вчинення оскаржуваного напису. Пропущений трирічний строк давності за стягненням тіла кредиту в сумі 32 889 грн. Розмір нарахованих штрафних санкцій в сумі 1500 грн. не відповідає умовам цього кредитного договору. На підставі вищезазначеного, вважає вказаний розмір заборгованості у виконавчому написі не безспірним. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено на договорі, який не посвідчений нотаріально, а саме на кредитному договорі, що був укладений у простій письмовій формі. Тому, враховуючи постанову Верховного Суду від 12.03.2020 р. у справі 757/24703/18-ц (вказаний правовий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі № 910/10374/17 та у справі №342/180/17 від 03 липня 2019р., позивач вважає розмір заборгованості у виконавчому написі є: спірним, безпідставним, надуманим, таким, що не відповідає вимогам закону та не підтверджений належними доказами, а отже та такою, що не підлягає задоволенню, а виконавчий напис вчинений на кредитному договору, що укладений у простій письмовій формі (нотаріально не посвідчений) необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить повернути позивачеві у звязку з визнанням позову, 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа -, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С., в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким у визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Керуючись положеннями ст. 206 ЦПК України, а саме визнання представником відповідача позову, у судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову, тому що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову.

З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що судовий розгляд справи по суті розпочався 28 жовтня 2022 року, а представник відповідача визнав позов шляхом подання заяви 2 грудня 2022 року, тобто після початку судового розгляду справи по суті, заяву представника відповідача, згідно якої останній просить повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне залишити без задоволення.

27.10.2022 року представником позивача подано до суду заяву про стягнення понесених судових витрат, в якій останній просить стягнути з відповідача на корись позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 700 грн. 00 коп.

Представником відповідача, в свою чергу, подано до суду клопотання, в якому останній просить зменшити позивачу витрати на оплату правничої допомоги, в обґрунтування якого зазначив наступне. У провадженні суду знаходиться зазначена вище цивільна справа. У позовній заяві зазначено, що позивач здійснив витрати на професійну (правничу) допомогу адвоката згідно з договором про надання правової допомоги, а також указано, що розмір таких витрат може бути збільшено у зв`язку з подальшим розглядом справи. При цьому хотілося б зауважити, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, серед іншого належать і витрати на професійну правничу допомогу. Водночас вважають, що такі витрати, визначені позивачем є не співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною,- у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є максимально простою й не потребує спеціальних знань у громадянина. Наприклад, у мережі Інтернет наявна велика кількість безкоштовних зразків позовних заяв про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на зазначені обставини не вбачається, що в позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги. Також просять суд урахувати ту обставину, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, а також врахувати, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням перед відповідачем. Зауважують, що Велика Палата ВС сформувала позицію щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в постанові від 19.02.2020 р. № 755/9215/15-ц. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставин справи та фінансовий стан обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням із 15 грудня 2019 року змін до ЦПК України законодавець принципово по-новому визначив роль суду в позовному провадженні, зокрема як арбітра, що надає оцінку тим доказам і доводам, які наводять сторони у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства, а саме рівності сторін перед судом. Крім того, просять врахувати поведінку відповідача у справі, який позов визнає та не здійснює будь-яких дій, направлених на витрачення додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі, а також не вчиняє дій, направлених на затягування розгляду справи, чим сприяє пришвидшенню розгляду справи. З огляду на все викладене вище вважають, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому позивачем є неправильним і несправедливим. Вважають, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 28.09.2021 року між адвокатом Загоруйко Г.А. та позивачем було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №122/2021, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати юридичні послуги щодо захисту та представництва інтересів клієнта. На підтвердження наданих послуг за договором, суду було надано акт №122/2021/214/3257/22/1 від 27.10.2022 року, згідно якого загальна варість послуг складає 11 700 грн. 00 коп. (а.с.14-15, 33-34).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, котрі на думку суду не є складними, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат зі складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Таким чином, на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн., та витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 137, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , поданого його представником адвокатом Загоруйко Геннадієм Анатолійовичем, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеній Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович про визнання виконавчого напису, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №105286, вчинений 07.06.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 43 678 грн. 57 коп.

Стягнути з ТОВ Фінансова компанія «Еліт Фінанс» ( м. Біла Церква, вул. Шевченка, 99/19) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн., та витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов