П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/3018/23

Провадження № 22-ц/4815/1364/23

Головуючий у Дубенському міськрайонному

суді Рівненської області: суддя Жуковська О.Ю.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 18 жовтня 2023 року

в м. Дубно Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М.,Гордійчук С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2023 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року в суд звернулося Акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав 01.03.2020 анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, яка разом із умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складали укладений в порядку ст.634 ЦК України договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 90 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. Однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, зокрема, прострочив строк повернення отриманих грошових коштів, унаслідок чого виникла та існує заборгованість перед позивачем.

З наведених мотивів АТ "Універсал Банк" просив стягнути ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 01.03.2020 у розмірі 110 213,47 гривень станом на 03.07.2023.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи своє рішення, суд виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносин з приводу надання певних банківських послуг 01.03.2020. Однак позивачем не доведено, що 01.03.2020 між сторонами було укладено кредитний договір, а банк надав у користування ОСОБА_1 , кредитні кошти і він в подальшому не виконав свої зобов`язання за цим договором. Звернув увагу на те, що АТ "Універсал Банк" було надано лише анкету від 01.03.2020 відповідача, яка є додатком до умов, проте в редакції від 27.11.2021, та розрахунок заборгованості, яка обліковується з 10.05.2021, а не 01.03.2020. Також у справі були відсутніми докази, на підстави яких підтверджувалось те, що розрахунок заборгованості ґрунтується на реальних банківських операціях, здійснених за рахунком, відкритим на ім`я відповідача.

Зважаючи на це, вимоги позивача залишено без задоволення.

На рішення суду банком подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про узгодження між сторонами у передбачений чинним законодавством спосіб усіх істотних умов кредитного договору, на підставі яких була нарахована заборгованість. На переконання заявника, та обставина, що до позову надавалась неналежна редакція умов та правил не є істотною, адже в суду під час ухвалення рішення є безперешкодний доступ до актуальних умов та правил, які наявні в публічному доступі. Зважав на те, що сума коштів, яка не була повернута банку, складається із використаного кредитного ліміту у розмірі 86 800,00 гривень та овердрафту в сумі 23413,47 гривень, який в розумінні Разом з тим доказів, які б спростовували правильність наданого АТ "Універсал Банк" розрахунку заборгованості за кредитним договором боржником не надано. При цьому він міг здійснити свій розрахунок заборгованості, надати суду висновок експерта тощо. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не дослідив механізму отримання банківських послуг проекту "Monobank", а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту. Тому суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що клієнт не був ознайомлений із вказаними документами.

З викладених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданому відзиві відповідач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ "Універсал Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Анкета-заява до договору про надання банківських послуг від 01.03.2020 не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів за користування кредитним коштами (а.с.9).

Також позивачем надані умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк" про надані банківські послуги щодо продуктів "monobank", паспорт споживчого кредиту "Картка monobank" в редакції від 27.11.2021 та розрахунок заборгованості №б/н від 01.03.2020, в якому вказано заборгованість відповідача в розмірі 110 213,47 гривень, як тіло кредиту, тоді як відсотки та пеня відсутні. Облік заборгованості в розрахунку розпочинається 10.05.2021.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

З тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як і у справі, що переглядається колегією суддів, так і в тій, що переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, в анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні інші істотні умови договору, зокрема, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися, що визнається ним.

Тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих засобів доказування про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з тарифів та умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що для розв`язання існуючого спору не підлягає до застосування правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Навпаки, у спірних правовідносинах правову позицію, що висловлена у цій постанові, слід застосувати, і це підтверджується постановою Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20, де предметом розгляду, зокрема, було стягнення заборгованості АТ "Універсал Банк" за договором "Monobank".

Банк також зважає на те, що існування паспорта споживчого кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору, складовою якого він є.

Між тим, такі твердження апеляційним судом до уваги не беруться, адже вони суперечать сформульованій з цього приводу правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладена в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Так, у вказаній справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знайшла підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Зазначалось, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Разом з тим у спірних правовідносинах при встановленні тих обставин, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не були повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання шляхом покладення на боржника обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Після прийняття оскаржуваного рішення до суду попередньої інстанції надійшла відповідь на відзив разом із банківською випискою, довідками про отриманий платіжний інструмент і встановлені кредитні ліміти.

До апеляційної скарги додано довідку про існування відкритого відповідачем рахунку у позивача, а також банківську виписку.

Вирішуючи питання щодо дослідження цих доказів, апеляційний суд враховує як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення доказів для правильного вирішення справи по суті з огляду на повноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Однак судом попередньої інстанції не було забезпечено права учасників справи на подання усіх заяв по суті справи та надано для подання відповіді на відзив непропорційно короткий термін, який, безсумнівно, не дозволив позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази. Крім того, залишено без уваги строк надходження поштової кореспонденції.

Заразом подані докази мають істотне та виняткове значення для правильного вирішення справи.

Тому вони приймаються колегією суддів.

З наданої банком виписки по рахунку відповідача видно, що станом на 10.05.2023 у нього була відсутня заборгованість і він мав позитивний залишок на рахунку, оскільки розмір кредитного ліміту становив 90 000 гривень, тоді як на рахунку містилося 94 384,64 гривень.

Згодом він використав кредитних коштів на суму 101 895,77 гривень, а повернув на картковий рахунок 37 639,28 гривень. Тобто тіло кредиту становить 64 256,49 гривень і в зв`язку з тим, що будь-які нарахування банком були неправомірними, оскільки нараховувались на підставі неузгоджених між сторонами умов, тому саме ця сума підлягає поверненню.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового в частині задоволення вимог банку про стягнення на його заборгованості за тілом кредиту відповідно до п.п. 4 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" задовольнити частково.

Скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2023 року.

Позов Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" 64 256 (шістдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень 49 копійок заборгованості за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 01 березня 2020 року станом на 03 липня 2023 року.

В решті позовних вимог Акціонерному товариству "Універсал Банк" відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство "Універсал Банк" (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.О.Гордійчук