ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7269/23 Справа № 225/5302/17 Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №225/5302/17за позовом Акціонерного товариства «Cенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 3% річних та інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрикаль Олександр Васильович,

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2023 року,

встановив:

У жовтні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовував тим, що 29 січня 2014 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №175АІ2, згідно з яким відповідачу було надано в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п.1.1. надання кредиту здійснювалось одним траншем в сумі 135 000 гривень зі сплатою 13 % річних.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши кредит у вищевказаній сумі.

Відповідач умови кредитного договору виконував неналежним чином та в результаті порушення умов вказаного договору станом на 04 липня 2017 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість складає 154346,25 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом 111870,49 гривень;

- заборгованість за відсотками 42475,83 гривень.

У зв`язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 175АІ2 від 29 січня 2014 року в сумі 154346,25 гривень та витрати по сплаті судового збору.

24 вересня 2021 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на теперішній час АТ «Сенс Банк», змінило свої позовні вимоги та просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість зі сплати 3% річних та інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитним договором №175АІ2 від 29 січня 2014 року в розмірі 52 815,81 гривень, з якої 14 463,69 гривень сума трьох процентів річних, 38 352,12грн інфляційні втрати, обґрунтовуючи зміну позовних вимог тим, що рішенням суду в іншій справі № 225/64/16-ц за цим же кредитним договором з відповідача стягнута заборгованість у розмірі 166 734,84 гривень, на яку позивач в цій справі і нарахував штрафні санкції згідно статті 625 ЦК України за період з 07 вересня 2018 року по 07 вересня 2021 року.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2023 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 175AI2 від 29 січня 2014 року три проценти річних в сумі 12 961,84 гривень та інфляційні втрати в сумі 33 023,88 гривень, а всього 45 985,72 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 689,79 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрикаль О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що АТ «Сенс Банк» не надано належних доказів наявності заборгованості за кредитним договором №175АІ2 від 29 січня 2014 року, на підставі яких можна було б встановити її розмір та право вимоги на яку набуло ПАТ «Альфа банк». Суд першої інстанції не звернув увагу, що долучена до матеріалів справи позивачем виписка про отримання та погашення кредиту на 12 сторінках сформована 01 грудня 2017 року не може підтвердити уточнені позовні вимоги ПАТ «Альфа банк» 21 вересня 2021 року та його розрахунки 07 вересня 2021 року.

Посилається, що висновки Дзержинського міського суду Донецької області, що на час уточнення позовних вимог 22 вересня 2021 року заочне рішення від 13 квітня 2016 року у справі № 226/64/16-ц не було переглянуто, порушення відповідачем зобов`язання за договором кредиту тривало і крім того на час розгляду справи Дніпровським апеляційним судом 15 березня 2023 року ухвалена постанова, якою позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту № 175АІ2 від 29 січня 2014 року задоволені саме у сумі 166 734,84 гривень, тобто у такому ж розмірі як і в скасованому заочному рішенні є незаконним та вказують, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на припущеннях. Наявність права у ПАТ «Альфа Банк» на стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, відповідно до його уточнених вимог, могло виникнути у нього з наступного дня після ухвалення та набрання законної сили відповідним судовим рішенням, в даному випадку з 16 березня 2023 року, наступного дня після прийняття 15 березня 2023 року Дніпровським апеляційним судом постанови по справі № 225/64/16-ц. Вважає, що уточнена позовна заява ПАТ «Альфа Банк» є передчасною, оскільки його право на момент звернення до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою не було порушене (відсутність рішення по справі № 225/64/16-ц, яке набрало законної сили.

Також зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки, встановивши що матеріали справи не містять розрахунків 3% річних та інфляційних втрат за кредитним договором № 175АІ2 від 29 січня 2014 року, а саме заборгованості за тілом кредиту в сумі 111 870,49 гривень, яка була стягнута на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, стягнув 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення по справі № 225/64/16-ц, що не було позовними вимогами АТ «Альфа Банк».

Вважає здійснення судом першої інстанції розрахунків 3% річних та інфляційних втрат у відповідності ст. 625 ЦК України на заборгованість за відсотками 18 115,97 гривень, пеню за несвоєчасне повернення кредиту 16 886,40 гривень, пеню за несвоєчасне повернення відсотків 5 189,34 гривень неправомірним, адже такий розрахунок має здійснюватися лише із заборгованості по тілу кредиту 103 697,45 гривень (111 870,49 8 173,04).

Також зазначає, що, відповідно п. 15 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Зазначає, що відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції. Відповідно статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Наказом від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а Першого заступника Голови Служби безпеки України керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів його проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська область з 07 квітня 2014 року, Харківська область з 07 квітня до 14 вересня 2014 року.

Районами проведення антитерористичної операції є вся Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року до закінчення терміну її проведення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено «Перелік населених пунктів та територій, на яких здійснювалася антитерористична операція», яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до якого м. Донецьк включено до вказаного переліку. Дію цього розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р визнано такими, що втратили чинність розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено «Перелік населених пунктів та територій, на яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року « 1053», а також затверджено «Перелік населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Донецьк також включено до вказаного переліку.

Посилаючись на положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період із 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затверджених Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, зазначає, що банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам, пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Наголошує, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не в повній мірі дослідження наявних в матеріалах справи доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи відповідно до ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» за прострочення виконання зобов`язання на кредитним договором № 175АІ2 від 29 січня 2014 року три проценти річних в сумі 12 961,84 гривень та інфляційні втрати в сумі 33 023,88 гривень, всього 45 985,72 гривень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрикаль О.В., підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2014 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі Східного комерційного макрорегіону ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 175АІ2, відповідно до умов якого відповідачу було надано в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п.1.1. надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 135 000 грн. зі сплатою 13,0 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 27 січня 2017 року.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області у справі №225/64/16-ц від 13 квітня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №175АІ2 від 29 січня 2014 року в розмірі 16 6734,84 гривень, витрати, пов`язані з публікацією оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» в розмірі 420 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2501,02 гривень.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 20 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 квітня 2016 року у справі № 225/64/16-ц скасовано.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 22 вересня 2022 року у справі № 225/64/16-ц в задоволені позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року у справі №225/64/16-ц рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 22 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заборгованість за Договором кредиту №75АІ2 від 29 січня 2014 року, яка становить 166734 грн. 84 коп. та складається з заборгованості за кредитом - 111 870,49 грн.; заборгованості за відсотками - 18 115,97 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 16 886,40 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 189,34 грн; інфляційних витрат за кредитом - 1 233,50 грн.; інфляційних витрат за відсотками - 3 439,14 грн.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Акціонерне товариство АТ «Альфа-банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Задовольняючи частково змінені позовні вимоги АТ «Сенс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року у справі № 225/64/16-ц підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором кредиту № 75АІ2від 29 січня 2014 року. Врахувавши преюдиційні обставини, встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, дослідивши наявні у справі докази прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивач відповідно до ст. 625 ЦК України, права на стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Однак, не погодившись з розрахунком позивача 3% річних та інфляційних втрат, провівши власний розрахунок за період з 07 вересня 2018 року по 07 березня 2021 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 45 985,72 гривень.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи зобов`язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним Законом України, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло суб`єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Листом №18-112/64138 від 27 жовтня 2014 року Національний банк України повідомив всі банки про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №33/6/а від 07 жовтня 2014 року визначено з 07 квітня 2014 року Донецьку та Луганську області районами проведення антитерористичної операції.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення (далі Перелік).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. До переліку пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження увійшло місто Донецьк.

Місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 згідно відомостей позовної заяви та копії паспорта є АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 14)

Така ж адреса зазначена і у Договорі кредиту № 175АІ2 від 29 січня 2014 року. (т. 1 а.с.3).

З огляду на встановлені обставини на час ухвалення оскаржуваного рішення 12 квітня 2023 року суд першої інстанції уваги не звернув.

Більш того, проведення антитерористичної операції на території м. Донецька за спірний по даній справі період є загальновідомим фактом.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

14 липня 2021 року Законом № 1646-IX «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вказаний закон було доповнено статтею 9-2 щодо звільнення деяких категорій внутрішньо переміщених осіб від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики», якими визначено, що загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після 20 лютого 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором (частина перша статті 9-2 цього Закону). (Набув чинності 06 вересня 2021 року)

Частиною 2 статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.

Відповідно ч. 6 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені: до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України; до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Положення частин першої - п`ятої цієї статті не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, які: залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України та в яких станом на дату початку тимчасової окупації наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики; залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях та станом на 14 квітня 2014 року в яких наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року по цивільній справі № 225/64/16-ц у ОСОБА_1 наявна заборгованість за Договором кредиту № 175АІ2 від 29 січня 2014 року.

З аналізу розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №175АІ2 від 29 січня 2014 року, умов Договору кредиту, Додатку № 1 Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с. 132, 138 зворот т. 2, а.с. 16 т. 3) станом на 14 квітня 2014 року заборгованість за даним кредитним договором відсутня.

Також на розгляд суду відповідачем надано копію довідки № 2665 від 18 грудня 2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, яка видана ОСОБА_1 .

Відповідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення не були враховані вимоги ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо не настання відповідальності у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми особи, яка є внутрішньо переміщеною особою за умов, визначених положеннями вказаного Закону, тобто судом не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про залишення позовних вимог АТ «Сенс Банк» без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви відшкодуванню не підлягають. Документально підтверджені витрати по сплаті відповідачем судового збору в сумі 2 400 гривень за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрикаль Олександр Васильович, задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2023 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Cенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 3% річних та інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитним договором № 175АІ2 від 29 січня 2014 року за період з 07 вересня 2018 року по 07 вересня 2021 року в сумі 52 815,81 гривень відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 400 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста