Номер провадження 2/754/178/23
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича, Державного підприємства «Сетам», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», про визнання недійсними результати електронних торгів з продажу нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними результатів електронних торгів з продажу нерухомого майна.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.08.2021 року їй стало відомо, що 09.08.2021 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 по виконанню виконавчого листа № 2/359/2436/2014 від 09.12.2014 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області відбулися електронні торги, організатором яких було ДП «Сетам». За результатами торгів за ціною 505 560,46 грн. була продана належна їй однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу № 549670 про проведення електронних торгів від 09.08.2021 року, переможцем торгів визнано ОСОБА_3 25.08.2021 року приватним виконавцем ОСОБА_5. було складено акт про проведені електронні торги, який став підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що при проведенні електронних торгів було порушено вимоги чинного законодавства, внаслідок чого було порушено її права та законні інтереси. Так, приватний виконавець ОСОБА_5. всупереч приписам ч.5 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» не пересвідчився про її ознайомлення з результатами визначення оцінки арештованого майна та взагалі про її обізнаність з виконавчим провадженням, чим обмежив її в реалізації права на оскарження дій приватного виконавця при їх порушенні. Крім того, проведена оцінка вартості квартири не відповідає реальній вартості житла та була проведена на підставі недостовірної інформації. Також, було обмежено 20-ти денний строк для подання заявок на участь в електронних торгах, що призвело до порушення конкурсних засад проведення торгів, зокрема, звузило конкуренцію на торгах.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила визнати недійсними електронні торги з реалізації спірної квартири, а також покласти на відповідачів судові витрати.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 26.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.10.2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача приватного виконавця Хоменка В.В.

21.11.2022 року до суду надійшов відзив відповідача - приватного виконавця Хоменка В.В. на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що жодних виконавчих дій щодо реалізації спірного майна він не здійснював, а діяльність приватного виконавця ОСОБА_5 припинено в зв`язку зі смертю. З урахуванням наведеного приватний виконавець Хоменко В.В. просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.05.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «Глобал Спліт».

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.05.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

06.06.2023 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки відсутні правові підстави для визнання торгів недійсними, а позивачем не доведено обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, в зв`язку із чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

23.06.2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи ОСОБА_4 . У даних поясненнях представник третьої особи заперечує проти позовних вимог, вказуючи на відсутність підстав для визнання результатів електронних торгів недійсними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, явку представників не забезпечили.

Враховуючи обставини справи, достовірність, обізнаність сторін про час та місце судового розгляду, тривалість розгляду справи, достатність часу для реалізації відповідачами своїх прав на захист, а також враховуючи наявність відзивів на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, їх представників, а також представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця ОСОБА_5 від 17.02.2020 року було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2/359/2436/2014, виданого 09.12.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором у розмірі 483 096,96 грн., а також судового збору в сумі 3654,00 грн.

Постановою приватного виконавця ОСОБА_5 від 18.06.2021 року про опис та арешт майна (коштів) боржника накладено арешт на належну позивачу квартиру АДРЕСА_2 .

29.06.2021 року приватним виконавцем ОСОБА_5. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені.

Згідно звіту про оцінку майна № 18-210705-037, складеного ТОВ «Лартеко», ринкова вартість спірної квартири становить 505 560,46 грн.

19.07.2021 року приватним виконавцем направлено стягувачу та боржнику повідомлення № 937 про результати визначення вартості майна.

19.07.2021 року за вих. № 938 приватним виконавцем ОСОБА_5. до Київської філії ДП «Сетам» подано заяву про реалізацію арештованого нерухомого майна.

Відповідно до протоколу № 549670 проведення електронних торгів, торги з реалізації спірної квартири відбулись 09.08.2021 року, учасників 10, переможцем торгів є відповідач ОСОБА_3 , ціна продажу 505 560,46 грн.

25.08.2021 року приватним виконавцем ОСОБА_5. на підставі вказаного протоколу складено акт про проведені електронні торги, який є підставою для реєстрації права власності на вказану квартиру за переможцем торгів ОСОБА_3 .

Позивач просить задовольнити її вимоги, посилаючись неправомірні дії приватного виконавця ОСОБА_5, який всупереч приписам ч.5 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» не пересвідчився про її ознайомлення з результатами визначення оцінки арештованого майна та взагалі про її обізнаність з виконавчим провадженням, чим обмежив її в реалізації права на оскарження дій приватного виконавця при їх порушенні. Крім того, проведена оцінка вартості квартири не відповідає реальній вартості житла та була проведена на підставі недостовірної інформації. Також, було обмежено 20-ти денний строк ля подання заявок на участь в електронних торгах, що призвело до порушення конкурсних засад проведення торгів, зокрема, звузило конкуренцію на торгах.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України, передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі статтею 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 вказано, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку проведення торгів та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Подібні висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2022 року у справі № 335/13647/19 (провадження № 61-13211св21).

Предметом доказування в цій справі є дотримання порядку проведення електронних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Згідно п.3 розділу ІІІ Порядку, Організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот аукціону (інформаційне повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною)) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, яка підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження тощо).

Після внесення лота до Системи автоматично визначається строк для підготовки до проведення аукціону, реєстрації учасників, огляду майна, який становить:

для аукціонів за фіксованою ціною - 5 календарних днів;

для електронних аукціонів:

для лотів зі стартовою ціною до 5000,00 грн - 10 календарних днів;

для лотів зі стартовою ціною від 5000,01 до 1000000,00 грн - 20 календарних днів;

для лотів зі стартовою ціною від 1000000,01 грн - 30 календарних днів.

Дата початку проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) призначається на наступний після закінчення зазначених строків день та відображається в інформаційному повідомленні, яке розміщується на Веб-сайті автоматично після внесення інформації про лот у Систему.

Тобто, ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.

Державний (приватний) виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 зроблено висновок, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання їх недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19).

У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7)». Разом із тим, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85 цього Закону).

Позивач вказує, що приватний виконавець ОСОБА_5. не пересвідчився з ознайомленням її з результатами визначення оцінки нерухомого майна та взагалі про її обізнаність із відкритим виконавчим провадження, чим порушено ч.5 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак слід зазначити, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Таким чином, доводи скаржника є безпідставними, оскільки поштова кореспонденція направлялась приватним виконавцем на адресу боржника, яка зазначена у виконавчому листі, заяв про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження боржником не подавалось.

Крім того, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалось самим позивачем, її представник був ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження, але у визначений Законом України «Про виконавче провадження» спосіб оскарження рішення, дій чи бездіяльності приватного виконавця позивач не скористалась, що свідчить про визнання нею таких дій.

Таким чином суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що неправомірні, на її думку, дії приватного виконавця у виконавчому провадженні є підставою для визнання електронних торгів недійсними, оскільки дії приватного виконавця у виконавчому провадженні мають самостійний спосіб оскарження та, відповідно, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 487/4684/20 (провадження № 61-380св22).

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Адреса, за якою приватним виконавцем надсилалась кореспонденція на ім`я позивача, відповідає тій, яка зазначена у виконавчому листі. Крім того, заявником неодноразово вказувалась у процесуальних документах саме така адреса листування.

Із огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про те, що приватний виконавець належним чином не повідомив позивача про результати оцінки вартості майна, яке належало їй на праві приватної власності, що призвело до порушення її прав.

Посилання позивача в обґрунтування позову на порушення при визначенні оціночної вартості її квартири, яка була проведена на підставі недостовірної інформації, а тому не відповідає реальній вартості, суд також відхиляє з наступних мотивів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зроблено висновок, що «право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. На думку Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18)».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження № 12-18гс18) зроблено висновок, що «чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) викладено висновок про те, що право на звернення в суд зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду також у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року (справа №678/301/12) сформульовано висновок про те, що дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статті 55, 85 цього Закону).

Як вже зазначалось вище, позивач після ознайомлення її представника із матеріалами виконавчого провадження в порядку ст.447 ЦПК України та ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» дії приватного виконавця не оскаржувала і посилання на неправильність проведеної оцінки вартості майна підстав для задоволення позову також не дає.

Суд також не погоджується із доводами сторони позивача щодо порушення Порядку в частині недотримання 20-ти денного строку для підготовки та проведення торгів. Так, в обґрунтування цієї вимоги позивач посилається на постанову Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/18250/16. Проте, зазначена постанова має відмінні від даної справи підстави та фактичні обставини (спір щодо суб`єкта господарювання, що перебуває в стадії банкрутства, інші застосовані норми законодавства, а щодо фактичних обставин - у потенційних учасників аукціону було лише три години на подачу до організатора аукціону заявок на участь в аукціоні), а тому не може бути застосована у даній справі в якості підстави для задоволення позову.

Згідно із пунктом 4 розділу І Порядку № 2831/5 взаємодія органів державної виконавчої служби та приватних виконавців з організатором щодо реалізації арештованого майна, у тому числі надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, здійснюється через особисті кабінети відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців в Системі. Надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, електронною поштою, поштовими відправленнями, доставка нарочним або кур`єрською службою доставки дозволяються виключно у разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу особистих кабінетів відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців більше ніж на 24 години, до відновлення їх працездатності.

Відомості про електронні торги, майно, яке виставляється на них, доступні всім особам та розміщені на веб-сайті електронних торгів; електронний ресурс, що є складовою частиною системи електронних торгів, на якому розміщуються організаційно-методичні матеріали, інформаційні повідомлення про електронні торги та результати їх проведення, здійснюється реєстрація учасників, подання заяв на участь в електронних торгах, забезпечується доступ спостерігачів електронних торгів та проводяться електронні торги. Веб-сайт функціонує у цілодобовому режимі та є доступним усім користувачам мережі Інтернет.

Позивачем не надано жодних доказів того, що результати спірних торгів оспорювались іншими особами з підстав недотримання 20-ти денного строку для підготовки та проведення торгів, відтак, відсутні підстави стверджувати про порушення будь-чиїх прав.

Таким чином, встановлені судом обставини не свідчать про наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також про порушення прав і законних інтересів позивача внаслідок проведення електронних торгів. Також, належних та допустимих доказів порушення норм законодавства при проведенні електронних торгів, які могли б вплинути на результати електронних торгів, позивачем не надано. Отже, наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними, скасування та визнання недійсними протоколу та акта про проведені електронні торги позивачем не доведено, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України, встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм та правових позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Інші доводи сторони позивача висновки суду не спростовують і підстав для задоволення не дають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича, Державного підприємства «Сетам», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», про визнання недійсними результати електронних торгів з продажу нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 21 грудня 2023 року.

Суддя: