"20" грудня 2023 р.
Справа № 642/548/23
Провадження № 2/642/205/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року

м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Петрової Н.М.

секретаря судового засідання Усиченко К.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вдовидченка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2023 позивач КП «Харківські теплові мережі» в особі свого представника О.Вірютіної звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2018 по 28.02.2022 в сумі 58 813,76 грн. та суми сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі».

КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкові, відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 № 946.

Відповідач вказані послуги своєчасно не оплатила, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.12.2018 по 28.02.2022 в сумі 58 813,76 грн.

07.02.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.9).

23.02.2023 відповідач ОСОБА_2 направила до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, зазначивши, що сума заборгованості, що пред`явлена до стягнення, нарахована тільки на неї, хоча в комунальній квартирі АДРЕСА_1 проживають і інші особи, які мають частку власності та несуть тягар утримання власності, в той час відповідачем в позовній заяві вказана тільки вона. Вказала, що частково сплачує комунальні платежі за опалення, надала суду відповідні квитанції, що додані до відзиву вказаної позовної заяви.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 направила суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог КП «ХТС» у повному обсязі (а.с.16-31).

13 березня 2023 року представник позивача КП «ХТС» - Карачевцев В.Є., який діє на підставі довіреності, подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2018 по 28.02.2022 в сумі 58 813,76 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн. (а.с.39-42).

Крім того, 13 березня 2023 року представник позивача КП «ХТС» - Карачевцев В.Є., який діє на підставі довіреності, подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зауважив, що посилання відповідача на той факт, що вона не єдиний власник квартири АДРЕСА_1 на ряду з іншими власниками ОСОБА_3 (61/200 частка), ОСОБА_5 (39/100), знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, але відповідачем не надано даних щодо розділення особистих рахунків та кодів ЖЕО. Особистий рахунок № НОМЕР_1 оформлений саме на ім`я ОСОБА_2 . Заяв про розділення особистого рахунку до Позивача не надходило, судових рішень з цього приводу також не було. Таким чином відповідач несе обов`язок утримання власності з часу реєстрації прав власності на нерухоме майно, тобто з 13.02.2025 року. Солідарна відповідальність - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Тому згідно зі ст.544 ЦК України, боржник, що виконав солідарний обов`язок в повному обсязі, має право на зворотну вимогу (регрес) до інших солідарних боржників.

Крім того, у відзиві представник позивача заперечує розрахунки, надані відповідачем, так як остання не враховувала надходження оплати за місяць з врахуванням періоду платежів, а звернула тільки увагу на нараховану суму у розмірі 145 056,22 грн. До того ж, розрахунок суми боргу або переплати рахується програмним забезпеченням, встановленим у КП «ХТС» в автоматичному режимі на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період. Заперечував проти застосування строків позовної давності у три роки, так як вважає, що у зв`язку з встановленням в Україні карантину на всій території, строки, встановлені ст.257-258 ЦК продовжуються на строк дії карантину з посиланням на відповідні норми Закону (а.с.43-47).

30 березня 2023 представник позивача направив до суду відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з врахуванням періоду платежу за о/р 1610, ЖЕД 7041 (а.с.53-56).

20 квітня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 надав суду пояснення щодо розрахунків КП «ХТМ» за послуги з постачання теплової енергії, що надсилаються на адресу: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_6 , який помер та знятий з реєстрації ще в 2013 році. У відповідності з п.6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка с власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об?єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Таким чином вважає, що ОСОБА_2 є споживачем житлово-комунальної послуги з моменту набуття нею права приватної спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , тобто з 13.02.2015 року.

Крім того, згідно п.11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об?єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках і порядку, передбачених договором.

Підпунктом 11 пункту 45 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» індивідуальний споживач зобов?язаний «... інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об?єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором…». Але ОСОБА_2 до цього часу не звернулася до виконавців комунальних послуг із письмовою заявою про зміну власника житла та фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, чим порушила діюче законодавство.

До того ж, ОСОБА_2 надала суду квитанції про періодичну сплату наданих послуг з опалення. В квитанціях про сплату Відповідач з незрозумілих причин платником вказувала померлого, але підписувалась своїм ім?ям. Причини, по яких Відповідач в місячний термін не повідомила виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об?єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача Позивачу не відомі. До цього часу від Відповідача письмових заяв щодо зміни власника житла та осіб, що мешкають житлі споживача до КП "Харківські теплові мережі» не надходило.

Щодо строку позовної давності зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS COV-2» з 12 березня 2020 до 22.05.2020 на території України був встановлений карантин. Постановами КМУ від 20.05.2020 року № 392, від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 року №1236 (із змінами та заповненнями) встановлений Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 карантин був подовжений на всій території України з 22.05.2020 року до 31.12.2022 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 р. № 1423 термін дії карантину було подовжено до 30 квітня 2023 року, а потім до 30.06.2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби» від 30.03.2020 року № 540-ІХ внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби COVID-19. строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії цього карантину».

Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності з квітня 2017 року по квітень 2020 року закінчується з 1 квітня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, та те, що під час дії карантину строки, визначені ст. 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину період заборгованості з 01.12.2018 року по 28.02.2022 року не входить у строки позовної давності. За таких обставин, заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню (а.с.65-68).

Ухвалою суду від 03.05.2023 визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.79).

Ухвалою суду від 29.05.2023 залучено до участі у справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання в якості співвідповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.89).

11.07.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вдовидченко О.І., який просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за послуги опалення та гарячого водопостачання. Відповідач ОСОБА_3 не погоджується із позицією відповідача ОСОБА_2 , яка хибно вважає, що заборгованість за послуги опалення та гарячого водопостачання потрібно розподіляти на всіх, так як спірна квартира перебуває у сумісній частковій власності. Відзив обґрунтовує тим, що згідно наявної в матеріалах справи Довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 03.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована та мешкає тільки одна особа - ОСОБА_2 . Згідно наявної в матеріалах справи інформації особистий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 і код ЖЕО 7041 - належить також саме ОСОБА_2 ..

ОСОБА_3 має частку у спільній власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 61/200 частки, а ОСОБА_4 - 78/200 частки зазначеної квартири. Однак, фактично, ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_4 в зазначеній квартирі не мешкають, комунальними послугами, в тому числі опаленням та гарячою водою не користуються. ОСОБА_2 протягом майже 4 років чинить перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні належним їм майном - квартирою АДРЕСА_1 , не надає згоди на виділення в натурі виділення житлової площі для кожного співвласника. Вона зайняла всі кімнати квартири, в якій мешкає разом із своєю матір?ю, користуючись усіма комунальними послугами. Житлом та комунальними послугами за вказаною адресою вона користується на свій власний розсуд, без врахування інтересів інших співвласників. ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 31.05.1991 року, а ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Саме за цими адресами реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_7 користуються спожитими комунальними послугами, сплачують за їх використання. Не зважаючи на протиправні дії ОСОБА_2 , розуміючи важливість забезпечення комунальних підприємств міста Харкова задля нормального функціонування щодо надання послуг населенню, ОСОБА_3 добровільно вносила платежі на користь замість ОСОБА_2 (а.с.105-123).

Відповідач ОСОБА_4 не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.

14.11.2023 представник позивача надав суду розрахунок заборгованості відповідно до часток співвласників. Зазначив, що загальна заборгованість у розмірі 58 813,76 грн. виникла за період з 01.12.2018 по 28.02.2022. Так як ОСОБА_3 стала співвласником квартири 17.04.2019, то заборгованість за період з 01.12.2018 по 16.04.2019 року складає 13 355,85 грн. та розраховується для ОСОБА_2 (61/200 частка) та ОСОБА_4 (139/200) наступним чином:

- для ОСОБА_4 =9 282,32 грн.: 13 355,85/200*139;

- для ОСОБА_2 = 4 073,54 грн.: 13 355,85/200*61.

Заборгованість за період з 17.04.2019 по 28.02.2022 складає 45 457,91 грн., та ділиться на трьох співвласників відповідно до їх часток:

-для ОСОБА_3 = 13 864,66 грн.: 45 457,91/200*61;

-для ОСОБА_2 = 13 864,66 грн.: 45 457,91/200*61;

-для ОСОБА_4 =17 728,58 грн.:45 457,91/200*78;

Загальна заборгованість за період з 01.12.2018 по 28.02.2022 для кожного з врахуванням часток складає:

-для ОСОБА_4 = 27 011 грн.: 9 282,32 грн. + 17 728,58 грн.;

-для ОСОБА_3 = 13 864,66 грн;

-для ОСОБА_2 = 17 938,20 грн.: 13 864,66 грн + 4 073,54 грн.

Представник позивача КП «ХТМ» Карачевцев В.Є. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання відповідно до їх часток в приватній спільній частковій власності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Не заперечувала щодо сплати заборгованості за послуги з опалення відповідно до своєї частки в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Просила суд застосувати строки давності до позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Вдовидченко О.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_4 , згідно вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач (а.с.4, 8).

Відповідач ОСОБА_4 згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.04.2023 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.84,85).

Згідно відповіді № 305414 від 03.11.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є одною особою з ІПН НОМЕР_2 та датою народження ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.144-145).

Відповідно актового запису про зміну імені № 49 від 22.05.2021, ОСОБА_5 змінив своє прізвище на ОСОБА_4 (а.с.146).

Відповідач ОСОБА_3 згідно інформації з реєстру територіальної громади м.Харкова від 29.05.2023 зареєстрованиа за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.86).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 63923009 від 20.07.2016, інформаційної довідки № 322636120 від 13.02.2023, інформаційної довідки № 175847481, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (61/200), ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) (39/100 ), ОСОБА_3 (61/200 з 17.04.2019 року) (а.с.22-23, 59-60, 112-113).

Згідно довідки про нарахування та оплату житлово комунальних послуг особовий рахунок № НОМЕР_3 за житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_2 оформлений на померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 (а.с.24-30).

Відповідно рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 13.06.2016, яке набрало законної сили 12.07.2016, встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.09.2013, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 12445 (а.с.131-132).

На день смерті спадкодавцю ОСОБА_6 на праві

приватної власності належало: 14/100 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №3-728, зареєстрованому Харківською біржою нерухомості 22.01.1998р., зареєстрованому у КП «ХМБТІ» 05.05.1998р. реєстр.№ П-4-5644, 47/100 часток квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 09.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Д.С., реєстр.№2-1147, інші 39/100 часток вищезазначеної квартири, належать ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 22.01.1998 р., зареєстрованому Харківською біржою нерухомості р.№ 3-729, зареєстрованому у КП «ХМБТІ» 5.05.1998р. р.№П-4-5644.

При житті спадкодавець ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого заповідав усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом від 24 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловим Е.В. р.№ 2311. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13.06.2016 визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на 47/100 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , в рівних частках по 47/200 часток за кожним (а.с.131-132).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 175847481 від 31.07.2019 власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (61/200), ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) (39/100 ), ОСОБА_3 (61/200 з 17.04.2019 року) (а.с.112-113)

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1, 4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Положенням п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно зі ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, наданого у постанові від 09.09.2020 по справі №751/1560/19, питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою про вказане до відповідного житлового органу з додатком про підтвердження права власності особи на частину квартири.

Відповідно до п.п. 41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язується судом.

Верховним Судом у постанові від 20.01.2020 по справі №711/8946/18 наголошено, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні.

Згідно з п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

З вищенаведеного вбачається, що відкриття окремих особових рахунків та кожного із співвласників можливе лише після визначення порядку користування квартирою, тобто визначення конкретної житлової площі, якою користується кожен із співвласників та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні.

Судом встановлено, що порядок користування квартирою АДРЕСА_1 не визначався.

Як зазначив позивач в судовому засіданні, заяв про розділення особистого рахунку до КП «ХТС» не надходило, судових рішень з цього приводу також не було. Відповідачі не довели зворотного.

Отже, не вирішено питання виділення в індивідуальне користування відповідачам конкретної житлової площі, яка повинна підлягати оплаті за самостійним особовим рахунком, та не визначено площу приміщень, що залишаються у спільному користуванні.

Таким чином, з урахуванням положень статті 319 ЦК України, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1,2 статті 317 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Стаття 360 Цивільного кодексу України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 179 Житлового кодексу України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово- комунальних послуг належать централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу на адресу: АДРЕСА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на споживача ОСОБА_2 , наявна заборгованість за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 у сумі 58 813,76 грн. (а.с.3,54-56).

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання у повному обсязі не вносив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з теплопостачання.

Суд погоджується з розрахунком представника позивача щодо розміру заборгованості за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу з 01.12.2018 по 28.02.2022 на адресу: АДРЕСА_2 з врахуванням часток відповідачів, а саме:

-для ОСОБА_4 (139/200) = 27 011 грн.: 9 282,32 грн. + 17 728,58 грн.;

-для ОСОБА_3 (61/200) = 13 864,66 грн;

-для ОСОБА_2 (61/200) = 17 938,20 грн.: 13 864,66 грн + 4 073,54 грн.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування судом до вимог КП «Харківські теплові мережі» строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У Цивільному кодексі визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (стст.257, 258 ЦК).

Згідно із законом від 30.03.2020 №540-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Отже, відповідно до п.12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст.257, 258 цього Кодексу.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023р.

Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.12.2018 по 28.02.2022 не входять у строки позовної давності, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та на момент подання позову (07 лютого 2023 року) не спливла та продовжується на строк дії карантину.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2018 року по 28.02.2022 року.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовим і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідачів підлягає стягненню на користь КП «ХТМ» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1), судовий збір у сумі 2684 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 89, 263- 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рахунок заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2018 по 28.02.2022 у розмірі 17 938,20 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім грн. 20 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рахунок заборгованість за послуги теплопостачання за період з 17.04.2019 по 28.02.2022 у розмірі 13 864, 66 (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 66 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рахунок заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2018 по 28.02.2022 у розмірі 27 011,0 (двадцять сім тисяч одинадцять ) грн.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн., по 894,67 (вісімсот дев`яносто чотири грн. 67 коп.) грн з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», , НОМЕР_4 у ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, , адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Вдовидченко Олексій Іванович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 5324, адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення складено 21.12.2023

Суддя Наталя Петрова