РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.

з участю: секретаря Лозинського Т-Р.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова», про визнання наказу про звільнення незаконним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

позивач звернувся з позовом до Державного навчального закладу «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова», про визнання наказу про звільнення незаконним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його було прийнято на роботу в ДНЗ «Ставропігійське ВПУ м. Львова» на посаду сторожа. 02.12.2019 та 21.08.2020 з ним було укладено трудовий строковий договір на період з 22.08.2020 по 31.12.2020. Строк договору продовжувався автоматично, оскільки ніхто із сторін не пред`являв до нього жодних вимог. В кінці серпня 2022 року в.о. директора училища Буряк І.В. запропонувала йому перейти на посаду викладача з предмету «Захист України». Приблизно через тиждень йому було запропоновано забрати цю заяву та написати нову на призначення його за сумісництвом на посаду фахівця з цивільного захисту (пів ставки). Згідно письмової заяви від 31.08.2022, зробленої під диктовку в.о. директора ОСОБА_3 , йдеться про те, що він просить прийняти його на роботу за строковим трудовим договором з 01.09.2022 по 30.06.2023, проте жодного трудового договору він не підписував. 29.06.2023 йому було надано на ознайомлення наказ №22-к від 22.06.2023 про звільнення з посади інженера з охорони праці у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору від 31.08.2022 року. 30.06.2023 йому було надано для ознайомлення наказ №24-к про звільнення з посади фахівця цивільного захисту за сумісництвом у зв`язку із закінченням терміну строкового договору. На усіх екземплярах наказів написав, що з такими не згідний, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства, так як видані в.о. директора навчального закладу, яка перебувала на посаді незаконно. Просить визнати незаконним розпорядження Кабінету Міністрів України №831-р від 25.10.2017 року та лист МОН №1/11-13000 від 12.12.2017 про передачу тимчасового виконання управління державними закладами освіти від МОН до Львівської міської ради та скасувати їх; визнати незаконним наказ Львівської міської ради про призначення ОСОБА_3 в.о. директора ДНЗ «Ставропігійське ВПУ м. Львова» та скасувати його; визнати незаконним та скасувати накази про звільнення ОСОБА_1 №22-к від 22.06.2023 з посади інженера охорони праці та із посади фахівця цивільного захисту за сумісництвом №24-к від 30.06.2023 у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП та скасувати їх; відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2023 року відкрито провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

Від представника відповідача 09.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про наступні обставини. ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на підставі написаної ним заяви де був визначений термін працевлаштування. Сам позивач написав, що бажає працювати з 01.09.2022 по 30.06.2023 у ДНЗ «Ставропігійське ВПУ м. Львова». Відповідно до заяви позивача було видано накази про прийняття його на роботу на посаду інженера з охорони праці, фахівця з цивільного захисту та викладання предмету «захист України» (за сумісництвом). Датою звільнення ОСОБА_1 являлось 30.06.2023. До закінчення терміну працевлаштування ОСОБА_1 не повідомляв відповідача, що бажає працювати в подальшому. ОСОБА_1 було повідомлено про припинення трудових відносин та відповідно нараховано всі виплати та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Після працевлаштування у ДНЗ «Ставропігійське ВПУ м. Львова» позивач вирішив здобути другу вищу освіту. Після вступу до Львівського національного університету імені Івана Франка на заочну форму навчання, позивач часто був відсутній на робочому місці, легковажно ставився до виконання своїх трудових обов`язків. У ДНЗ «Ставропігійське ВПУ м. Львова» не виникало необхідності у продовженні трудових відносин з позивачем. Позовні вимоги ОСОБА_4 вважає необґрунтованими та надуманими, а тому просить відмовити у задоволенні таких.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, вважає їх безпідставними, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що 31.08.2022 року ОСОБА_1 написав заяву в якій просить прийняти його на роботу в Державний навчальний заклад «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова» на посаду інженера з охорони праці, з 01 вересня 2022 року за строковим трудовим договором з 01.09.2022 по 30.06.2023.

Крім цього, 31.08.2022 року позивачем було написано заяву в якій просить прийняти його на роботу в Державний навчальний заклад «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова» на посаду фахівця з цивільного захисту за сумісництвом з 01 вересня 2022 року з оплатою праці 0,5 посадового окладу за строковим трудовим договором з 01.09.2022 по 30.06.2023.

ОСОБА_1 31.08.2022 року під підпис був ознайомлений з посадовою інструкцією інженера з охорони праці.

Позивачу було передано матеріальні цінності та забезпечено кабінетом, що підтверджується накладною за січень 2023 року, накладною від 21.09.2022 року, актом передачі -1.

22.06.2023 року в.о. директора ДНЗ «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова» І. Бурак було видано наказ №22- к про звільнення ОСОБА_1 , інженера з охорони праці, із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору від 31.08.2023, згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.

Крім цього, 30.06.2023 в.о. директора ДНЗ «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова» І. Бурак було видано наказ №24-к про звільнення з 30.06.2023 ОСОБА_1 із посади фахівця цивільного захисту за сумісництвом у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України та відповідно поданої ним заяви від 31.08.2022 року.

Крім цього, 30.06.2023 в.о. директора ДНЗ «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова» І. Бурак було видано наказ №29-к, яким ОСОБА_1 звільнено від викладання предмету «Захист України» відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк (стаття 39-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Як вбачається із матеріалів справи сторонами було обумовлено конкретний строк на який позивача було прийнято на роботу (з 01.09.2022 по 30.06.2023).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив у заяві про прийняття на роботу за строковим трудовим договором та шляхом підписання самого строкового трудового договору.

Закінчення строку дії трудового договору і видання у зв`язку із цим наказу про звільнення не є ініціативою щодо розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи та наміру роботодавця переукласти або продовжити трудовий договір, трудові відносини.

Отже, у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певної події, такий договір вважається укладеним на певний строк, тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 266/3163/16-ц, провадження № 61-15154св19, від 13 листопада 2019 року у справі № 522/7888/16-ц, провадження № 61-12883св18.

Отже на підставі досліджених доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку трудового договору проведене з дотримання вимог чинного законодавства, оскільки строк дії трудового договору закінчився.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі середньоденної зарплати за період вимушеного прогулу та моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за кожен день вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу, суд приходить до висновку про залишення таких вимог також без задоволення.

Представником відповідача подано в судовому засіданні заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000, 00 гривень.

На підтвердження понесених витрат представником відповідача надано акт про виконання робіт і надання послуг від 01.12.2023 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1231695; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Таким чином, виходячи з наданих доказів понесення відповідачем витрат на правову допомогу, загальний розмір такої допомоги становить 5000,00 грн.

Відтак, дослідивши подані суду документи суд дійшов висновку, про доведеність понесених відповідачем витрат на правову при розгляді вказаного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 10-12, 76-82, 89, 90, 95, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 354, 355ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова», про визнання наказу про звільнення незаконним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного навчального закладу «Ставропігійське вище професійне училище м. Львова» витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2023 року.

Суддя Ванівський Ю.М.