Справа № 276/1506/23
Провадження по справі №2/276/327/23
18 грудня 2023 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді Збаражського А.М., з участю:
секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, з участю третьої особи: служби у справах дітей Черняхівської селищної ради, -
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2012 року Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області шлюб між ними було розірвано. Дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залишено для подальшого проживання з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося. За останні 8 років відповідач бачив дитину 4 рази, жодним чином не намагався допомагати їй у вихованні сина. 25.10.2012 року рішенням Володарсько-Волиснького районного суду Житомирської області було стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 17 липня 2012 року. Також, стягнуто з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 17 липня 2012 року. Станом на сьогодні відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Внаслідок чого за період з 2018 року по 01 липня 2023 року за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 71 977,90 грн. Згодом позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , народила ще двоє дітей. Останній бажає усиновити її сина. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не бере матеріальної, грошової участі у вихованні сина, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді від 16 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.
06 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач за останні 9 років з дитиною зустрічався лише 4 рази. Участі у вихованні не приймає, не цікавиться станом здоров`я дитини, матеріальної допомоги не надає, не вітає на свята та на день народження сина. Дитина не пам`ятає батька. Аліменти не сплачує вже сім років.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.
Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 4 частини 8 та частини 11 статті 128 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою «адресат відсутній» та розміщеним оголошенням про виклик наофіційному веб-сайті судової влади України), в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву суду не подавав.
Третя особа , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направила.
Згідно частини 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву суду не подавав, а позивач не заперечила проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями статей 280, 281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.сп.6).
Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25.10.2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано ( а.сп.7).

Як слідує із рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25.10.2012 року з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 17 липня 2012 року. Та стягнуто з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 17 липня 2012 року ( а.сп.8).

Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за в/л № 2/0606/402/2012 від 25.10.2012 року , ОСОБА_3 станом на 01.07.2023 має заборгованість в сумі 71977,90 грн. (а.сп.9).

Згідно листа - відповіді Черняхівського ліцею №2 Черняхівської селищної ради слідує, що батько ОСОБА_3 протягом трьох років своїм сином ОСОБА_7 не цікавився, постійний зв`язок з класним керівником тримала його мама ОСОБА_8 . Дитина з теплом розповідає про свою сім`ю, молодших братиків, але біологічного батька ніколи не згадував ( а.сп. 10).

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слідує, що вони є сусідами ОСОБА_1 , протягом даного часу біологічного батька не бачили, дитина називає батьком свого вітчима - ОСОБА_11 ( а.сп.12-13).

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона останні чотири роки проживає по сусідству з позивачем. Остання проживає з ОСОБА_12 . Вона ніколи не бачила біологічного батька дитини (відповідача). При розмові дитина не згадує його. Спілкуватися дитині з батьком позивач не перешкоджає.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що з 2019 року знає родину ОСОБА_13 , останні придбали будинок поблизу неї. Постійно спілкується з ними. За весь час жодного разу не бачила біологічного батька дитини. Едуард розповідав, що батько взагалі не приїздить до нього та не спілкується з ним, дитина любить вітчима, як рідного батька. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з її батьком позивач не чинить.

26.10.2023 рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної ради №127, затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.сп.48).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування батько належний догляд за дитиною не здійснює, потреби сина не задовольняє, не займається вихованням та забезпеченням умов для фізичного, духовного та морального розвитку. Фактично, батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина (а.сп.49).

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 02 жовтня 2019 року по справі справа № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зазначив: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Згідно з положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року).

Суд приймає до уваги, що вихованням, розвитком і утриманням неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 займається позивач ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними доказами.

Відомостей про те, що відповідач намагається належним чином виконати свої батьківські обов`язки у суду відсутні.

Досліджені судом докази в їх сукупності дають підстави для висновку, що батько ОСОБА_3 належний догляд за дитиною - сином ОСОБА_14 не здійснює, потреби сина не задовольняє, не займається вихованням та забезпеченням належних умов для його фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує відповідне піклування та матеріальні потреби сина. Дитина зі сторони батька не забезпечується необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її здоров`я, а також на психічний і фізичний розвиток як складову виховання.

Оскільки зазначені чинники мають систематичний та постійних характер, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому суд розцінює поведінку ОСОБА_3 як умисне ухилення від виховання малолітнього сина ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не спілкується з ним, що становить основоположну складову сімейного життя, дитина з ним не проживає, відповідач сина матеріально не забезпечує, що свідчить про його небажання виконувати батьківські обов`язки, при цьому будь-яких об`єктивних перешкод для виконання таких обов`язків у відповідача не було, що підтверджує свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, тому суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлення відповідача батьківських прав за вищевказаних обставин не буде суперечити інтересам дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Керуючись статтями 4,11, 12, 13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Черняхівської селищної ради, адреса: майдан Рад 1, смт Черняхів, Житомирський район, Житомирська область, .

Повний текст рішення складено 26.12.2023.

Суддя А.М. Збаражський