"15" грудня 2023 р.
Справа № 642/4649/23
Номер провадження 2/642/1272/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря- Крамарової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лучнікова Юлія Володимирівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її дядька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дядько ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 60/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності. Звернувшись серпні 2023 року до приватного нотаріуса ХМНО Лучнікової Ю.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено з тих підстав, що нею було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Але позивач вважає, що строк було пропущено з поважних причин та посилається на те, що після смерті її матері 06.12.2020 вона знаходилась у важкому фізичному та психологічному стані, при цьому опікувалась дядьком ОСОБА_3 , який хворів та потребував допомоги і догляду, після його смерті та організації похорон, з урахуванням її психологічного стану, на оформлення спадкових прав не було а часу, а в лютому 2022 року почалась військова агресія рф, за межі міста вона не виїзжала, проте у зв`язку із бойовими діями, постійними обстрілами значно погіршився її стан здоров`я. В середині квітня 2022 року позивач зверталася до нотаріуса, яка повідомила, що у зв`язку із військовою ситуацією в країні, всі строки зупинені, а також повідомила яких документів не вистачало для звернення із завою про прийняття спадщини. 03.08.2023 нотаріусом винесено постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій з причини пропуску строку у зв`язку з чим позивач звернулась до суду та вважає причину пропуску поважною і просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 2 (два) місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду невідомі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, а відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, 3-тя особа заяв про розгляд справи за її відсутністю суду не надавала.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 60/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 лютого 1995 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду.

Позивач є племінницею померлого, що підтверджується відповідними свідоцтвами, наявними в матеріалах справи.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лучнікової Ю.В. за № 126/02-31 від 03.08.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті дядька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що вона не подала нотаріусу документів, які б свідчили про прийняття нею спадщини після померлого дядька у встановлені законодавством строки.

Крім того відповідно до вказаної постанови, інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає.

Таким чином на теперішній час єдиною спадкоємицею, яка подала заяву про прийняття спадщини є позивач, інші спадкоємці, які прийняли спадщину - відсутні.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування у разі відсутності заповіту одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто спадкування здійснюється за законом почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. (ст.. 1262 ЦК України)

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. (ч.3 ст.1266 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Цивільно-процесуальне законодавство відокремлює два види процесуальної категорії відповідача, вказуючи, що відповідач може бути належним і неналежним. Зі змісту ст. 4 і ч. 2 ст. 51 ЦПК судом виводиться поняття неналежного відповідача, яким є особа, яка не повинна відповідати за позовом, тому що вона не порушувала, не не визнавала або не оспорювала прав, свобод чи законних інтересів позивача.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 у справі № 759/3515/19 викладені наступні висновки щодо застосування норм права стосовно категорій належного і неналежного відповідача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд не може вирішувати питання про задоволення позову.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20).

Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.

Відповідно до спадкової справи встановлено, що єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є ОСОБА_1 , яка є племінницею померлого ОСОБА_3 , інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає.

Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З урахуванням вказаних норм права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд вважає, що позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_2 , який є неналежним відповідачем у справі, оскільки він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , не був зареєстрований на час смерті разом із спадкодавцем, що підтверджується копією паспорта, тому орган місцевого самоврядування в особі Харківської міської ради підлягала залученню до участі у справі у якості належного відповідача.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Задоволення позову, як і відмова в його задоволенні, не буде вирішенням питання про права, та/або обов`язки ОСОБА_2 , оскільки він не є спадкоємцем, на підставі заяви якого була заведена спадкова справа та який прийняв спадщину.

Таким чином, ОСОБА_2 визнається судом неналежним відповідачем у справі, зазначаючи, що належним відповідачем у справі є територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а саме Харківська міська рада, оскільки відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача в порядку передбаченому ч.ч. 1 і 2 ст. 51 ЦПК не заявляв.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 р. у справі № 759/3515/19). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Зазначені норми права національного законодавства, на переконання суду, не суперечать і відповідають Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в тому числі Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На переконання суду, виходячи з цих вимог, вирішення питання щодо права на майно особи, можливо в судовому порядку лише за участі такої особи у судовому процесі в якості відповідача.

Суд звертає увагу, що оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, не заявив клопотання про залучення у справі співвідповідача, а саме Харківської міської ради, то підставою для відмови у задоволенні позову в цій справі є пред`явлення його до неналежного відповідача. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду з даного питання викладеного у постанові від 29 серпня 2019 у справі № 642/6181/16-ц, від 23 вересня 2020 року у справі №175/1753/17, у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 463/4616/18).

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 1272 ЦК України, ст.ст 4, 10, 13, 19, 51, 48, 259, 263, 264 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лучнікова Юлія Володимирівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишити без задоволення.

Судові витрати визначити за позивачем.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: