ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Суми

Справа №585/285/23

Номер провадження 22-ц/816/1887/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

у присутності:

позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Менька Дмитра Дмитровича,

представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Панченко Поліни Едуардівни

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2023 року у складі судді Євтюшенкової В.І., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 17 серпня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2023 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2022 року у справі № 585/1219/22 встановлено факт її постійного проживання зі ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу у період з 2013 року по 01 грудня 2021 року. ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спільними дітьми позивачки та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Причина смерті - вплив електричного струму. Згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 01 грудня 2021 року о 20 год. 03 хв. в виробничому підрозділі «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» комісія дійшла висновку, що нещасний випадок із смертельним наслідком, який стався з електромеханіком ОСОБА_4 в робочий час, стався при виконанні потерпілим трудових обов`язків, тому він визнається таким, що пов`язаний з виробництвом і по ньому складається акт за формою Н-1/П та він береться на облік у Регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, є, зокрема: ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, у результаті чого позивачці та спільним дітям її та ОСОБА_4 , як членам його сім`ї, було завдано значної моральної шкоди, оскільки вони назавжди втратили чоловіка та батька відповідно, залишилися без його підтримки та піклування, що призвело до порушення усталеного способу життя та беззаперечно свідчить про те, що вони відчувають і надалі будуть відчувати негативні переживання морального та психологічного характеру, пов`язані із втратою близької людини.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь та на користь малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , 20 жовтня 2017 року, по 350 000 грн кожному у відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю ОСОБА_4 , з утриманням податків та зборів згідно чинного законодавства України.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 350 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 , з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , 350 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_4 , з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України;

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , 350 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_4 , з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України;

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 12 000 грн витрат на оплату правничої допомоги.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 10500 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Укрзалізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; витрати по сплаті судового збору покласти на позивачів.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом взагалі не досліджувалася та не надана оцінка аргументам та доказам відповідача щодо забезпечення ним безпечних та нешкідливих умов праці на робочому місці потерпілого; безпечних технологічних процесів, устаткування та інших засобів виробництва, у повному обсязі засобів колективного та індивідуального захисту.

У рішенні не вказано, якими доказами підтверджується протиправність дій відповідача та/або не аргументовано, що роботодавцем не створено (недостатньо створено) на робочому місці потерпілого умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також не забезпечено (недостатньо забезпечено) додержання вимог законодавства щодо прав потерпілого у галузі охорони праці.

Твердження суду, що вина підприємства доведена актом про нещасний випадок, не відповідає змісту самого акту та нормам чинного законодавства. Судом взагалі не з`ясовувалося чи були дії відповідача неправомірними (протиправними). Рішення ухвалено без застосування ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, яка підлягала застосуванню.

Вина відповідача та створення ним небезпечних умов праці ні Актом, ні будь-яким іншим документом не встановлені.

Вважає, що судом при визначенні розміру моральної школи не врахована відсутність вини відповідача у загибелі потерпілого.

Крім того, наголошує на тому, що нещасний випадок стався внаслідок грубої необережності потерпілого, що також не було враховано судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Звертає увагу суду на те, що звинувачення позивача щодо заподіяння їй моральної шкоди відповідачем у зв`язку з ненаданням позивачем допомоги є безпідставними.

На думку відповідача, факт заподіяння дітям потерпілого моральної шкоди є недоведеним.

З врахуванням наведеного, сума моральної шкоди, визначена у рішенні суду, є необґрунтованою, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Також вважає, що суд без спростування аргументів відповідача, безпідставно дійшов висновку, що позивачкою та її представником у повному обсязі дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України та вирішено не зменшувати розмір витрат на правничу допомогу.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Д.Д. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню, надав належну оцінку поданим сторонами доказам, враховано ступінь фізичних і моральних страждань жінки та дітей загиблого, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті та наслідків, які настали. Судом враховано засади розумності, виваженості, пропорційності, справедливості, а також роз`яснення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». При визначенні розміру суми моральної шкоди суд взяв до уваги і порушення постраждалим вимог законодавства про охорону праці, що не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого враховуються судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянтиа, який підтримав доводи апеляційної скарги , заперечення проти апеляційної скарги позивача та її представника, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2022 року у справі № 585/1219/22 встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу в період з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спільними дітьми позивачки та ОСОБА_4 (а.с. 10-11).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 409 від 02 грудня 2021 року причиною його смерті став вплив електричного струму (а.с. 13).

Згідно Акту спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 01 грудня 2021 року о 20 год. 03 хв. в виробничому підрозділі «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», затв. 07 вересня 2022 року, комісія провела спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків, що стався на перегоні Ромни-Засулля (82 кв ПК8) в м. Ромни, Сумської області, на круглій залізобетонній опорі № 26/1 ПЛ-10 кВ повздовжнього електропостачання (ПЕ). Комісія дійшла висновку, що нещасний випадок із смертельним наслідком, який стався 01 грудня 2021 року о 20 год. 03 хв. із старшим електромеханіком ОСОБА_4 , стався в робочий час, при виконанні потерпілим трудових обов`язків в інтересах підприємства, тому згідно підпункту 2 п. 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, його визнано таким, що пов`язаний з виробництвом і по ньому складається акт за формою Н-1/П та він береться на облік у Регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Причини настання нещасного випадку:

основна: недодержання вимог законодавства про охорону праці, Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів НПАОП 40.1-1.21-98;

супутні: невикористання засобів індивідуального та колективного захисту при їх наявності. Роботи проводились без застосування засобів захисту (захисна каска, діалектричні рукавички, показчики напруги та переносні заземлення), чим не виконані вимоги п. 4.1.1 Правил експлуатації електрозахисних засобів.

Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, є зокрема: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Крім того, в Акті міститься відмітка про перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння.

Члени комісії із спеціального розслідування мали зустріч з матір`ю потерпілого ОСОБА_4 з метою розгляду питань щодо розв`язання соціальних проблем, які виникли внаслідок нещасного випадку та роз`яснення їй прав згідно до чинного законодавства, також голова комісії письмово запросив її до співпраці (а.с. 14-29).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що смерть чоловіка позивачка сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вина підприємства доведена актом про нещасний випадок, тому саме з підприємства слід стягнути моральну шкоду Крім того, саме небезпечні умови праці, які стали однією із причин загибелі ОСОБА_4 фактично вказують на вину відповідача у смертельному травмуванні працівника ОСОБА_4 . При визначенні розміру моральної шкоди суд прийняв до уваги і порушення постраждалим вимог законодавства про охорону праці з боку ОСОБА_4 . Враховуючи ступінь вини відповідача, факт наявності вини потерпілого, враховуючи характер та обсяг страждань позивачів, пов`язані зі смертю чоловіка та батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд вважав, що стягнення з відповідача на користь позивачів у рахунок відшкодування моральної шкоди по 350 000 грн відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.

Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.

Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даній справі встановлено, що нещасний випадок із смертельним наслідком, в результаті якого загинув старший електромеханік ОСОБА_4 , стався в робочий час, при виконанні потерпілим трудових обов`язків в інтересах підприємства.

Суд першої інстанції помилково вважав наявною вину відповідача у нещасному випадку, що стався зі ОСОБА_4 , позаяк згідно Акту про нещасний випадок причинам нещасного випадку є недодержання вимог законодавства про охорону праці, Правил безпечної експлуатації електроустановок, невикористання засобів індивідуального та колективного захисту при їх наявності. Вказані порушення були допущені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Крім того, в Акті зазначено, що ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, в цій частині зацікавленими особами Акт оскаржено не було.

Водночас вказаним Актом встановлено, що на підприємстві створена служба охорони праці. Навчання і перевірка знань з питань охорони праці працівників проводиться в установленому законом порядку та строки. Розроблені та затверджені у встановленому законом порядку інструкції з охорони праці. Організовані та проводяться в установлені терміни первинні та періодичні медичні огляди. Всі працівники дистанції забезпечені спецоглядом, спецвзуттям, засобами індивідуального захисту. Отже відсутні підстави вважати, що нещасний випадок стався з вина відповідача.

Позивачка, як особа, яка проживала із загиблим ОСОБА_4 однією сім`єю, та їх спільні діти - малолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особами, які мають право на відшкодуванні моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 .

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що факт заподіяння дітям потерпілого моральної шкоди є недоведеним. Смерть батька безумовно є травмуючою подією в житті дітей, яка вплинула на все їх подальше життя.

Дійсно матеріалами справи доводиться, що нещасний випадок стався, зокрема з вини потерпілого, який порушив вимоги законодавства про охорону праці, Правила безпечної експлуатації електроустановок, не використав засоби індивідуального захисту.

Водночас колегія суддів зауважує, що порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника не може бути підставою для відмови у задоволенні позову його рідних про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 174/181/20 (провадження № 61-4648св22), від 18 січня 2023 року у справі № 206/3460/21 (провадження № 61-4321св22).

Отже, з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань позивачки та малолітніх дітей, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у їх житті та наслідків, які настали, з врахуванням засад розумності, виваженості, справедливості та роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також з врахуванням обставини порушення постраждалим вимог законодавства про охорону праці, перебування його у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, та стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 - 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди, а на користь малолітніх ОСОБА_2 , 23 квітня 2016 року, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - по 200 000 грн кожному у відшкодування моральної шкоди.

При цьому з врахуванням приписів п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 ПК України стягнення слід проводити з утриманням податків та зборів, згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України також підлягає зміні розподіл судових витрат в частині стягнення судового збору та з АТ «Українська залізниця» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 5000 грн 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції

Крім того, слід компенсувати АТ «Укрзалізниця» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 8250 грн 00 коп.

Також підлягає зміні рішення суду в частині розміру понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси позивачки представляв адвокат Менько Д.Д. (а.с. 36, Т. 1).

Стороною позивачки витрати на правничу допомогу було обраховано на загальну суму 12 000 грн. На їх підтвердження було надано угоду про надання правничої допомоги від 09 січня 2023 року та фіскальний чек на суму 12 000 грн (а.с. 34-35).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідачем суду першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, проте недотримання стороною позивачки вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України судом не встановлено.

З врахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, часу, витраченого адвокатом на надання відповідних послуг, значення справи для позивачки, колегія суддів вважає обґрунтованим заявлений розмір витрат на правничу допомогу. Отже, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог слід стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 5714 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, що відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 , з утримання податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , 200 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його батька - ОСОБА_4 , з утримання податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , 200 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька - ОСОБА_4 , з утримання податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 5714 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 5000 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 8250 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова