Справа № 643/3746/22
Провадження № 2-з/643/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши заяву адвоката Барабанова Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Барабанова Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

30.12.2022 адвокат Барабанов В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з позовом, у якому просить у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку в праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 02.08.2003 між позивачем та ОСОБА_2 (далі відповідач) зареєстрований шлюб. Відповідач 29.05.2008, під час перебування в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу придбала Квартиру. Враховуючи наведене, Квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу Квартири, відповідач заперечує право позивача на 1/2 частку Квартири. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

06.01.2023 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить: накласти арешт на Квартиру; заборонити відповідачу вчиняти певні дії, а саме відчужувати Квартиру.

В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач заперечує право позивача на 1/2 частку Квартири. Відповідач у грудні 2022 виказала намір на продаж Квартири без згоди позивача та повідомила, що такий правочин буде укладений найближчим часом.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, позовної заяви та матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви з огляду на таке.

Як вбачається з копії Свідоцтва про одруження НОМЕР_1 , позивач та відповідач одружились 02.08.2003.

Спірна Квартира придбана відповідачем 29.04.2008 та станом на 27.12.2022 продовжує перебувати у її власності, що підтверджується наступними доказами: копією договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Башинською Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 531; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18997096 від 29.05.2008, сформованого КП ХМБТІ; даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 318972569 від 27.12.2022.

Таким чином, Квартира набута відповідачем у власність на підставі договору купівлі-продажу в період шлюбу з позивачем.

Ураховуючи наведене, з доводів заяви про забезпечення позову, позовної заяви, вказаних вище доказів та інших матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо права позивача на частку в праві власності на Квартиру.

Згідно чинного законодавства України та висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості надавати по суті оцінку доведеності або обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної Квартири на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, які згідно доводів позовної заяви порушені відповідачем.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року в справі № 643/12369/19, належним заходом забезпечення позову в спорах щодо права власності на майно, є заборона відчуження спірної квартири.

В цій же постанові Верховним Судом зазначено, що відсутність доказів на підтвердження дійсного наміру відповідача відчужити квартиру не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що накладення заборони відчуження Квартири є співмірним, необхідним, ефективним та достатнім заходом забезпечення позову. Вказаний вид забезпечення позову буде гарантувати неможливість відчуження Квартири у власність інших осіб та забезпечить, у разі задоволення позову, можливість виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача. Одночасно вказаний вид забезпечення позову не становитиме надмірний тягар для власника Квартири, оскільки Квартира фактично перебуватиме у володінні власника (відповідача) та обмежується лише можливість розпоряджатися нею. Вказаний вид забезпечення позову не впливатиме на матеріальний стан власника Квартири та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Вимоги позивача щодо накладення арешту на 1/2 частину Квартири суд вважає такими, що є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та будуть перешкоджати відповідачу можливості в цілому реалізувати повноваження власника квартири.

Ураховуючи наведене, суд частково задовольняє заяву та накладає заборону відчуження Квартири. У вимогах щодо накладення арешту на Квартиру суд відмовляє, оскільки приходить до висновку щодо відсутності необхідності у вжитті таких заходів забезпечення позову.

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Барабанова Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Барабанова Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Крівцов Д.А.