Провадження номер 22-ц/812/1359/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Серебрякової Т. В., Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року, постановлену за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки майна у праві спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який обґрунтовувала наступним.

ОСОБА_1 вказувала, що є співвласником (30/100 часток) житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цього будинку є ОСОБА_3 з часткою 23/100, ОСОБА_4 з часткою та ОСОБА_5 з часткою .

Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не приватизована.

Позивач неодноразово зверталася до відповідачів з проханням вирішити питання про поділ майна та виділ часток в натурі з наступною приватизацією земельних ділянок відповідно до часток у праві власності, оскільки вона не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Однак такі довготривалі переговори були безрезультатними.

Посилаючись на викладене, позивач просила припинити її право спільної часткової власності на 30/100 часток житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ; виділити в натурі її частку та визнати за нею право особистою приватної власності на неї; встановити порядок користування земельною ділянкою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Постановляючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок та земельна ділянка, які є предметом спору, розташовані на території Інгульського району м. Миколаєва.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на передчасність постановлення такої ухвали без з`ясування всіх обставин справи, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача вказувала, що позовна заява подана до Центрального районного суду м. Миколаєва з дотриманням виключної підсудності справи, оскільки нерухоме майно, з приводу якого виник спір, знаходиться на території Центрального району м. Миколаєва, а не на території Інгульського району м. Миколаєва, як помилково вважав суд.

Фактичні обставини

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки майна у праві спільної часткової власності по АДРЕСА_1 .

З наданої позивачем копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за вказаною адресою та відповіді Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.11.2023 р. вбачається, що будинок АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок знаходиться на території Інгульського району м. Миколаєва, що відноситься до територіальної підсудності Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 30 ЦПК України визначено перелік позовів, які розглядаються за правилами виключної підсудності.

За змістом частини першої ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18.

Пунктом 1 ч.1 ст.31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналіз змісту п.1 ч.1 ст.31ЦПК України дає підстави для висновку, що для передачі справи за територіальною юрисдикцією суд повинен встановити обставини, які вказуються на відсутність у суду, до якого звернувся заявник, компетенції на розгляд заяви, а також наявність такої компетенції у іншого суду, до якого така заява передається судом.

З матеріалів справи вбачається, що спірне майно розташоване на території Центрального району м. Миколаєва, а тому звертаючись з позовом до Центрального районного суду м. Миколаєва за місцезнаходженням спірного майна, позивач дотримався вимог передбачених ч.1 ст.30 ЦПК України та правильно подав позов саме до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що предметом позову є вимога про виділ у натурі частки у нерухомому майні, яке розташоване на території Центрального району міста Миколаєва, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа належить до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м.Миколаєва.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до Центрального районного суду міста Миколаєва для продовження її розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.