КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 761/35759/21

номер провадження 22-ц/824/11879/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник відповідача Пилипчук І.І.,

представник третьої особи Васильєва С.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської міської ради - Пилипчук Ірини Ігорівни

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року /суддя Фролова І.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання незаконним та скасування рішення. Просив суд скасувати рішення Київської міської ради №1553/1594 від 24 червня 2021 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки у Деснянському районі м. Києва від 01.03.2019 року №584», та стягнути на свою користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року позов задоволено. Скасовано рішення Київської міської ради №1553/1594 від 24 червня 2021 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки у Деснянському районі м. Києва від 01.03.2019 року №584». /а.с. 144-152/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Київської міської ради - Пилипчук І.І. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що рішення Київської міської ради №1553/1594 від 24.06.2021 прийнято у зв`язку з порушенням позивачем пунктів 1.1, 2.1, 8.1 договору оренди земельної ділянки. Зокрема, на переданій в оренду земельній ділянці здійснюється несанкціонована торгівля. Пункт 8.4 Договору оренди №584 кореспондується з п. 8.1 вказаного договору в частині обов`язку позивача використовувати земельну ділянку відповідно до цільового призначення та право Київської міської ради вимагати від позивача використовувати земельну ділянку відповідно до цільового призначення. Відповідно до матеріалів справи та висловленої позиції позивача, останній не заперечує, що на спірній земельній ділянці окрім об`єкта нерухомості позивача розміщені малі архітектурні форми, в тому числі без дозвільних документів. Отже, Київська міська рада мала правомірні очікування, що позивач не лише буде дотримуватися правил благоустрою, але і належним чином виконуватиме обов`язки за Договором оренди №584. Більше того, відповідно до матеріалів справи нежиле приміщення площею 66,0 кв.м. позивач придбав у попереднього власника, однак земельна ділянка під об`єкт нерухомості останньому не виділялась. Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази правової природи виникнення об`єкта нерухомості, останній кваліфікується як об`єкт самочинного будівництва, набуття права власності на який не створює жодних правових наслідків, а від так і некоректним є посилання Позивача на приписи ст. 120 ЗК України.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її вимог. Наголошував, що інформація про докази, які підтверджують, що за ініціативи ОСОБА_1 була здійснена вирубка зелених насаджень на земельній ділянці (кадастровий номер :62:012:0093) на АДРЕСА_1 (в літ. Р) (далі - Земельна ділянка); докази, які підтверджують відсутність на Земельній ділянці забудови призначеної для торгівлі або іншої діяльності пов`язаної з обслуговуванням торговельного комплексу; докази щодо порушення ОСОБА_1 санітарно-гігієнічних норм та норм благоустрою на Земельній ділянці у створеному та зафіксованому вигляді у Департаменті відсутня. Вказував, що боротьба зі стихійною торгівлею не входить до повноважень позивача, а є виключною компетенцією виконавчого органу відповідача. Окрім того, у апелянта відсутні будь які факти (постанови, протоколи, рішення суду тощо), які би встановлювали факт порушення позивачем Правил благоустрою м. Києва, санітарно-гігієнічних норм тощо. Крім того, твердження апелянта спростовуються актами обстеження земельної ділянки, які щорічно проводились Департаментом земельних ресурсів на предмет дотримання умов договору оренди від 01.03.2019 року зареєстрований в реєстрі за № 584 та рішення Київради № 136/6187 від 20.11.2018 року. Отже, судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 20 листопада 2018 року № 136/6187 «Про передачу громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на АДРЕСА_1 » позивачу надано в оренду земельну ділянку на 5 років, кадастровий номер земельної ділянки :62:012:0093для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на АДРЕСА_1 .

На підставі даного рішення КМР був укладений договір оренди земельної ділянки від 1 березня 2019 року зареєстрований 1 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. в реєстрі за № 584.

Приписами пункту 5.1 Договору зазначено про те, що на Земельній ділянці не дозволяється діяльність, не пов`язана з цільовим призначенням Земельної ділянки

Відповідно до пункту 8.4. договору оренди земельної ділянки від 01.03.2019, укладений між КМР Та Позивачем та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин A.C. в реєстрі за № 584 (далі - Договір), орендар зобов`язаний використовувати Земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, дотримуватись правил благоустрою міста Києва, що затверджені рішенням КМР від 25.12.2008 № 1051/1051 (далі - Правила).

Згідно з положеннями пункту 11.4 Договору договір може бути припинений шляхом розірвання в односторонньому порядку з ініціативи орендодавця в разі, коли орендар використовує Земельну ділянку способами, які суперечить екологічним нормам, не за цільовим призначенням.

Відповідно до пункту 11.5 Договору договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених пунктами 5.1, 8.4 Договору.

Згідно з положеннями пункту 11.6 Договору розірвання договору здійснюється у встановленому законом порядку.

24 червня 2021 року Київською міською радою прийнято рішення № 1553/1594 «Про розірвання договори оренди земельної ділянки у Деснянському районі м. Києва від 1 березня 2019 року № 584.

У пояснювальній записці до рішення КМР про розірвання договору зазначено, що земельна ділянка передана позивачеві для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на АДРЕСА_1 , але на даній території відсутня будь - яка забудова призначена для торгівлі або іншої діяльності, пов`язаної з обслуговуванням торгівельного комплексу.

Також в записці зазначено, що з ініціативи ОСОБА_1 була здійснена вирубка зелених насаджень.

Внаслідок зазначеного, на даній території знаходяться осередки стихійної торгівлі, несанкціонована торгівля ускладнює пересування громадян тротуаром, призводить до засміченості та порушення санітарно - гігієнічних норм.

Задовольняючи позовні вимоги, першої інстанції вірно керувався нормами частини першої статті 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до частини третьої статті 32 Закону розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Так, умовами Договору оренди №584 Київська міська рада та позивач погодили, зокрема, що позивач зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, своєчасно вносити орендну плату; у строки, встановлені чинним законодавством, звітувати перед контролюючим органом, визначеним податковим законодавством, за місцезнаходженням земельної ділянки про сплату орендної плати; дотримуватись правил благоустрою; питання сплати відновної вартості зелених насаджень або укладення охоронного договору на зелені насадження вирішувати відповідно до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 №384/6600 (п. 8.4 Договору оренди №584).

Підпункт 8.4 договору оренди земельної ділянки кореспондується з положеннями ст. 35 Закону України «Про охорону земель», якою передбачено вимогу до орендаря, зокрема, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Пунктом 11.5 Договору оренди №584 передбачено, що у разі невиконання Орендарем умов цього Договору та обов`язків передбачених п.п.5.1 та 8.4 Договір може бути достроково розірваний.

Пунктом 11.4 Договору оренди врегульовано питання припинення Договору шляхом розірвання. Так, договір може бути розірваний: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду, в порядку, встановленому законом; у разі необхідності використання земельної ділянки для суспільних потреб у порядку, встановленому законодавством; в односторонньому порядку за ініціативою Орендодавця, із звільненням Орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли Орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (більше трьох місяців) несплати орендної плати, невикористання земельної ділянки для реконструкції об`єкта протягом трьох років підряд, здійснення без згоди Орендодавця відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

За приписами статей 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту пояснювальної записки та рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки жоден з документів не містить належних та допустимих доказів на підтвердження обставин невикористання позивачем земельної ділянки не за призначенням

Натомість, листом - відповіддю Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Киівської міської ради від 19 серпня 2021 року № 077-4119 було зазначено, обстеження зелених насаджень на АДРЕСА_1 не проводилося, акт обстеження зелених насаджень не видавався.

Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації надав відповідь № 057-23371 від 27 серпня 2021 року про те, що докази порушення Сухарським санітарно - гігієнічних норм та норм благоустрою на вказаній земельній ділянці відсутні.

Пояснювальна записка до проекту рішення «Про розірвання договору оренди земельної ділянки» містить обставину, яка серед іншого стала підставою для розірвання договору оренди. Так, в ній зазначено, що на території відсутня будь - яка забудова, призначена для торгівлі або іншої діяльності, пов`язаної з обслуговуванням торгівельного комплексу.

Одночасно з цим, актами обстеження орендованої земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів від 03 грудня 2019 року № 19-0815-03 від 06 листопада 2020 року № 20-0647 від 28 травня 2021 року № 21-0420-03, у графі «фактичне використання» зазначено «розташовано будівлі і споруди торгівельного призначення, у графі результати обстеження зазначено, що під час обстеження встановлено, що на земельній ділянці розташовано комплекс будівель та споруд торгівельного призначення.».

Матеріали пояснювальної записки не містять жодних посилань на належні та допустимі докази, що можуть підтверджувати факти «ініціативи ОСОБА_1 » щодо вирубки дерев, відсутні також і будь яка інформація щодо самого факту вирубки дерев, їх кількості тощо.

Крім того матеріали пояснювальної записки не містять посилань щодо причино - наслідкового зв`язку між вирубкою дерев та, як наслідку, процвітання осередків стихійної торгівлі, а також не зазначено підстав (норм, пункту договору тощо), за яких процвітання стихійної торгівлі на орендованій позивачем території є наслідком протиправної поведінки позивача.

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) щорічно проводилось обстеження зазначеної земельної ділянки на предмет дотримання умов договору оренди від 01.03.2019 року зареєстрований в реєстрі за № 584 та рішення Київради №136/6187від 20 листопада 2018 року.

Актами Департаментом підтверджено, що під час перевірки та обстеження земельної ділянки площею 0,3631 на АДРЕСА_1 жодних порушень норм чинного законодавства на предмет використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не виявлено.

Також вбачається, що відповідно до витягу з ДРРП про земельну ділянку (№ витягу 158141281) у графі «цільове призначення» зазначено «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування торгівельного комплексу».

У рішенні «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) від 09.01.2013 Європейський Суд з прав людини зазначив, що 169. вислів «згідно із законом» вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25 березня 1998 року у справі «Копп проти Швейцарії» (Kopp v. Switzerland), п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II). 170. Отже, ця фраза передбачає, inter alia, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C.G. та інші проти Болгарії» (C.G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, п. 39).

Законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «P.G. та J.H. проти Сполученого Королівства» (P.G. and J.H. v. the United Kingdom), заява № 44787/98, п. 46, ECHR 2001-IX).

Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 р. у справі «Рисовський проти України», Євпропейський Суд зауважив наступне: п. 70. Аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХІІ, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). ... п. 71. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи з того, що використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,3631 га на АДРЕСА_1 не за цільовим призначенням не підтверджено жодним з трьох актів обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів, та відсутні будь-які документи (висновки, протоколи ) Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з цього приводу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Київською міською радою було безпідставно прийнято рішення № 1553/1594 від 24 червня 2021 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки у Деснянському районі міста Києва від 1 березня 2019 року № 584 підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що рішення Київської міської ради №1553/1594 від 24.06.2021 прийнято у зв`язку з порушенням позивачем пунктів 1.1, 2.1, 8.1 договору оренди земельної ділянки, апеляційним судом відхиляються як такі, що зводяться до переоцінки доказів, вірна оцінка яким надана судом першої інстанції.

У апелянта відсутні будь які факти (постанови, протоколи, рішення суду тощо), які би встановлювали факт порушення позивачем Правил благоустрою м. Києва, санітарно-гігієнічних норм, вирубку зелених насаджень, тощо. Твердження апелянта щодо використання земельної ділянки не за призначенням, спростовуються актами обстеження земельної ділянки, які щорічно проводились Департаментом земельних ресурсів на предмет дотримання умов договору оренди від 01.03.2019 року зареєстрований в реєстрі за № 584 та рішення Київради № 136/6187 від 20.11.2018 року.

Отже, судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Київської міської ради - Пилипчук Ірини Ігорівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: