Єдиний унікальний номер справи: 490/3085/23
Провадження № 22-ц/812/1006/23 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

18 грудня 2023 року м. Миколаїв справа № 490/3085/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2023 року, ухвалене у складі головуючого судді Шолох Л.М., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В позовній заяві зазначено, що 22 грудня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей.

Посилаючись на те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, а також те, що останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, позивач просила розірвати шлюб.

У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, посилався на безпідставність позову, можливість збереження сім`ї, та просив призначити подружжю строк для примирення протягом 6 місяців.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення відмовлено.

Рішенням того ж суду від 01 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 22 грудня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2021.

Стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1073 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечитиме інтересам позивача.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм сімейного та цивільного процесуального законодавств, просив скасувати рішення суду та зупинити розгляд справи в порядку частини сьомої статті 240 ЦПК України і призначити подружжю строк для примирення 6 місяців. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення позивача про розірвання шлюбу було продиктовано матір`ю позивача, вважав, що шлюб не втратив свій потенційний ресурс, сторони можуть зберегти сімейні відносини та судом не вжито заходів щодо примирення подружжя, як це передбачено ст. 111 СК України, не враховано й інтереси дітей. Окрім того, судом порушено змагальність, гласність судового розгляду, не заслухані усні пояснення відповідача з метою повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року клопотання ОСОБА_2 про надання сторонам строку на примирення задоволено частково.

Надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на примирення три місяці. Апеляційне провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення визначеного судом.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року поновлено провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала позов, відповідача, який просив скасувати рішення суду, обговоривши доводи та вимоги скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 22 грудня 2007 року. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 заявлено позов про розірвання шлюбу у зв`язку з припиненням шлюбних відносини, не веденням спільного господарства.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На теперішній час, сторони припинили подружні стосунки та не ведуть спільне господарство. Позивач не має бажання примирення з відповідачем та збереження їх сім`ї.

Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, покладення обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого, не можна визнати законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам сімейного законодавства.

За таких обставин та на підставі ст.ст.112,113 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливими.

Аргументи відповідача про можливість збереження сім`ї є безпідставними, оскільки вжиті апеляційним судом заходи до примирення сторін (ст.111 СК України) виявилися безрезультатними.

Заперечення ОСОБА_2 про те, що діти повинні виховуватися в сім`ї з обома батьками самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові. Проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини.

Підстав, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції згідно приписів частини третьої статті 376 ЦПК України не встановлено.

При ухваленні рішення суд повинен розподілити судові витрати у відповідності до положень статті 141 ЦПК України.

За правилами частин 1, 2, 10 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 1, частиною 1 статті 3, частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, та розподіляється між сторонами при вирішенні справи по суті.

Ця цивільна справа розглянута судом за відсутності відповідача за його заявою та за наслідками її розгляду судом ухвалено рішення, яким з відповідача стягнуто судові витрати у виді судового збору, який позивачка сплатила при зверненні до суду з позовом.

Разом з тим, із наданого відповідачем пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 12 квітня 2012 року серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 має інвалідність ІІ групи загальне захворювання, і тому не є суб`єктом сплати судового збору.

Так, пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначається, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

За змістом частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За такого судові витрати позивачки слід компенсувати за рахунок держави в розмірі сплаченого нею судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп., оскільки справа розглянута за відсутністю відповідача, який є особою з інвалідністю 2-ої групи та звільнений від сплати судових витрат. За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким компенсувати позивачці сплачений нею судовий збір за рахунок держави, виходячи з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави сплачений нею судовий збір на підставі квитанції № 0.0..1 від 06 квітня 2023 року за розгляд справи у суді першої інстанції на суму 1073 грн 60 коп.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках передбачених статтю 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.