ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/717/21
Провадження № 2/483/26/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Акопової К.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з приміщення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа Очаківська міська рада в особі управління з питань житлово-комунального господарства, архітектури, містобудування, економіки, інвестицій та регулювання земельних відносин, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0812 га за кадастровим номером :04:023:0019, що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заборони відповідачам в її користуванні та заборони перешкоджати встановленню паркану на межі земельних ділянок.

В обґрунтування вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить спірна земельна ділянка, якою без його дозволу користуються відповідачі, а саме проходять по ній до свого будинку. Крім того, він, як власник земельної ділянки має намір встановити по її межі паркан, однак відповідачі забороняють реалізувати це законне право. Оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо, він змушений звернутися з позовом до суду.

До судового засідання відповідачі пред`явили до ОСОБА_1 зустрічний позов, в якому просили встановити на їх користь земельний сервітут щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:023:0019, який полягає у праві проходу та проїзду на велосипеді, проїзду транспортним засобом наявним шляхом.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом зазначили, що вони з 1994 року використовували частину земельної ділянки позивача для проходу від їх будинку, оскільки іншої можливості пройти або проїхати немає. Суперечок з попередніми власниками земельної ділянки щодо користування цим проходом у них не виникало. Після того, як позивач набув у власність будинок АДРЕСА_1 , вони у письмовій формі звернулися до нього з приводу оформлення договору про встановлення земельного сервітуту, однак він цей лист проігнорував. Оскільки погодити варіант проходу до свого будинку у позасудовому порядку їм не вдалося, вони вирішили звернутися до ОСОБА_1 з позовом про встановлення земельного сервітуту на частині належної останньому земельної ділянки.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні свої вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Зустрічний позов визнали частково та просили встановити земельний сервітут на ділянці позивача за другим варіантом, запропонованим у висновку експерта № СКЕ19/115-23/9286. Свою позицію позивач обґрунтував тим, що другий варіант є для нього найменш обтяжливим. Крім того, він придбав частину земельної ділянки, запропоновану експертом у другому варіанті, саме для забезпечення відповідачам проходу до їхнього будинку і фактичного розмежування їхніх земельних ділянок. Саме такий варіант, на думку позивача, забезпечить його права власника земельної ділянки та надасть можливість відповідачам реалізовувати свої права.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, посилаючись на те, що наземного шляху до його будинку, окрім як по земельній ділянці позивача немає. Обираючи з-поміж запропонованих експертом варіантів встановлення сервітуту, пояснив, що лише перший варіант дозволяє фактичний під`їзд до належної йому земельної ділянки транспортним засобом. Крім того, визначена у другому варіанті частина земельної ділянки позивача завжди використовувалася відповідачами, останні облаштували її, зробивши замощення, а тому просили встановити сервітут по земельній ділянці ОСОБА_1 відповідно до першого варіанту, запропонованого у висновку експерта № СКЕ19/115-23/9286.

Представник третьої особи - Очаківська міська рада в особі управління з питань житлово-комунального господарства, архітектури, містобудування, економіки, інвестицій та регулювання земельних відносин, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 139).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка за кадастровим № :04:023:0019, що розташована за цією ж адресою (т. 1 а.с. 10-22).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим № :04:023:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 51).

Зазначені земельні ділянки межують між собою, що не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2021 року ОСОБА_3 зверталася до ОСОБА_1 з проханням оформити договір про встановлення земельного сервітуту по частині його земельної ділянки, оскільки з 1994 року вони використовували її як єдиний можливий прохід, під`їзд до їхнього будинку (т. 1 а.с. 39).

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом приписів ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення міститься й у статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок (ч.6 ст. 106 ЗК України).

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ч. 1 ст. 107 ЗК України).

За змістом пунктів г, е, є ч. 1ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Згідно з абз. 15 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, а також того, що ОСОБА_1 свій процесуальний обов`язок не виконав не довів належними та допустимими доказами факт незаконного використання відповідачами частини належної йому земельної ділянки, а також з огляду на те, що судом встановлений і сторонами не заперечується той факт, що належна відповідачам земельна ділянка є ізольованою від земельних ділянок загального користування, суд дійшов висновку про необґрунтованість первісного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. (стаття 103 ЗК України). У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно з частиною четвертою цієї ж статті ЗК України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України визначено наступні види земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

За змістом роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

За змістом висновку експерта № СКЕ19/115-23/9286 від 08 серпня 2023 року, у власників житлового будинку АДРЕСА_1 відсутня можливість проходу, під`їзду (на велосипеді, легковим автотранспортом) до своєї земельної ділянки з кадастровим номером :04:023:0018 без обмеження прав власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок.

Експертом також зазначено, що відсутність проїзду (проходу) до житлового будинку АДРЕСА_1 порушує п. 15.3.1 ДБН Б.2.2- 12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: «Під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно- рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Для пожежних автомобілів слід передбачати проїзди завширшки не менше ніж 3,5 м. При огляді досліджуваної земельної ділянки та дослідженні геодезичної зйомки встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:023:0018, яка належить ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 знаходиться в глибині кварталу житлової забудови, обмежена з усіх сторін присадибними ділянками. Враховуючи особливість розміщення ділянки Технічна можливість влаштувати самостійний вхід та заїзд на територію цієї земельної ділянки чи під`їзд до земельної ділянки з будь-якої зі сторін без встановлення сервітуту на право проходу, проїзду по суміжній земельній ділянці не є можливим.

З висновку експерта вбачається технічна можливість виділити земельну ділянку під сервітут для проходу, під`їзду на велосипеді до житлового будинку АДРЕСА_1 по земельній ділянці по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :04:023:0019, що належить ОСОБА_1 , і запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту.

При цьому, з листа директора експертної установи слідує, що у висновку експерта помилково зазначено про технічну можливість виділити земельну ділянку під сервітут для проїзду легковим транспортом.

Таким чином, експертом запропоновано два варіанти встановлення сервітуту по належній ОСОБА_1 земельній ділянці, жоден з яких не дозволяє встановити такий сервітут для проїзду транспортним засобом, а отже суду залишається визначити, який із запропонованих експертом варіантів є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, оскільки обидва варіанта дозволять виділити землю виключно під прохід і проїзд на велосипеді.

При цьому, судом досліджено обидва варіанти встановлення земельного сервітуту, запропоновані експертом у його висновку за результатами проведення судової експертизи. Суд вважає, що найменш обтяжливим для власника земельної ділянки буде встановлення безстрокового безоплатного земельного сервітуту за другим варіантом, який зазначений у висновку експерта № СКЕ19/115-23/9286 від 05 жовтня 2023 року. Так, «другим з проїзду та проходу до житлового будинку з східної сторони, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є частина земельної ділянки (власник якої ОСОБА_1 ). Дана частина земельної ділянки є сполучником між земельними ділянками, які належать ОСОБА_4 (Додаток 1 Зображення 1.8-1.9-1.10). Дана частина земельної ділянки, яка розглядається для виділення під сервітут, має форму видовженого прямокутника, яка у створі земельної ділянки з східно- південної сторони має ширину 1,50 метрів (дана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки власником якої являється ОСОБА_1 ), наприкінці біля основної ділянки - ширина 1,72метра, довжина цього проїзду (проходу) - 18,82 метрів. Далі прохід звужується, від кута житлового будинку ( ОСОБА_4 ) з східно-південної сторони має ширину 1,25 м, поступово розширюючись до 1,72м, до кінця земельної ділянки (див. Зображення 3). На даній частині земельної ділянки замощення відсутнє (грунтовий покрив), але це також надає придатність для переміщення по ній землевласників та суміжних землекористувачів. Вхід на дану земельну ділянку здійснюється через залізну хвіртку (Додаток 1 Зображення 1.7), яка є власністю ОСОБА_1 . Над залізною хвірткою розміщується труба газопроводу вздовж всієї частини земельної ділянки і тому використання частини земельної ділянки не повинно порушувати Наказ 15.05.2015 №285 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.06.2015р. за №674/27119 «Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання»

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачі за зустрічним позовом довели належними та допустимими доказами, що задоволення їх потреб неможливо здійснити іншим способом, ніж шляхом встановлення земельного сервітуту по земельні ділянці ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги щодо встановлення земельного сервітуту підлягають задоволенню.

Суд констатує той факт, що встановлення земельного сервітуту у цій справі є пропорційним його меті, оскільки у позивачів за зустрічним позовом дійсно відсутній інший спосіб задоволення своїх потреб (право проходу, проїзду на велосипеді до належної земельної ділянки ), окрім як шляхом встановлення сервітуту.

Обираючи з-поміж запропонованих експертом варіантів встановлення сервітуту, суд виходить з того, що саме другий варіант є найменш обтяжливим для власника, на чому останній наполягав під час розгляду справи, тоді як обидва варіанти дозволяють користувачам задовольнити однаковий обсяг прав право проходу і проїзду на велосипеді.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем за зустрічним позовом сплачено 908 грн в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом (т. 1 а.с. 43) та 16 060 грн 80 коп. - за проведення судової експертизи, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_3 платника судових витрат, слід стягнути 16 968 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , третя особа Очаківська міська рада в особі управління з питань житлово-комунального господарства, архітектури, містобудування, економіки, інвестицій та регулювання земельних відносин, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту задовольнити повністю.

Встановити для власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :04:023:0018 відповідно до варіанту №2, викладеному у висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №КСЕ19/115-23/9286 від 05 жовтня 2023 року (зображення №3 до цього висновку, зона дії сервітуту (виділено жовтим)) безстроковий безоплатний земельний сервітут для проходу, проїзду на велосипеді на частині земельної ділянки з кадастровим номером :04:023:0019 по АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , а саме земельну ділянку у формі видовженого прямокутника, яка у створі земельної ділянки зі східно-південної сторони (в межах земельної ділянки ОСОБА_1 ) має ширину 1,5 м., наприкінці біля основної ділянки має ширину 1,72 м., довжиною 18,82 м., а далі звужується від кута житлового будинку ОСОБА_4 і зі східно-південної сторони має ширину 1,25 м., поступово розширяючись до 1,72 м. до кінця земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 16 968 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19 грудня 2023 року.

Головуюча: