печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

представника позивача: Войтович В.Л.,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» (далі - позивач, ТОВ «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності житловим приміщенням, а саме: 143/300 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення ТОВ «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» в особі керівника та уповноважених ним представників.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ТОВ «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» є власником 143/300 частини квартири АДРЕСА_1 , а відповідач є власницею 157/300 частини вказаної квартири. Зазначає, що відповідач змінила замки та не допускає позивача до належної йому частини квартири, чим порушує право ТОВ «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» на вільне володіння, користування і розпорядження належним йому майном, не допускає до належної йому частини квартири, чим завдає матеріальних збитків. Так, позивачем було придбано 143/300 частини квартири АДРЕСА_1 з метою розселення у вказаній квартирі працівників ТОВ «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО», проте у зв`язку з діями відповідача товариство вимушено розселити своїх працівників в іншому місці на вкрай невигідних для умовах. Вказує, що ОСОБА_1 без погодження з співвласником має намір провести демонтаж елементів оздоблювального ремонту, а також частини спільного майна, що призведе до погіршення стану спірної квартири всупереч інтересів позивача. Зазначає, відповідач здає в оренду квартиру АДРЕСА_1 , отримує дохід від здачі в оренду не лише своєї частини, а й частини квартири позивача. Крім того, спірна квартира використовується не за цільовим призначенням, оскільки орендарями квартири є юридичні особи, що використовують нерухоме майно для здійснення підприємницької діяльності. Посилаючись на положення ст. ст. 319, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2022 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2022 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

06.07.2022 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.12.2022 року.

14.12.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Войтович Л.В. надійшла заява, в якій остання просила провести судове засідання, призначене на 14.12.2022 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року, у зв`язку із неявкою відповідача, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.01.2023 року.

02.01.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Войтович Л.В. надійшла заява, в якій остання просила долучити до матеріалів справи докази направлення судової повістки у справі відповідачу.

В судове засідання 30.01.2023 року з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомила.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що 11.03.2021 року право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на 143/300 частини квартири АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів серії та номер 168, виданого 11.03.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. (а. с. 26 - 28).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.03.2021 року № 248468767, право власності на 157/300 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки серії та номер 1049, виданого 11.06.2007 року (а. с. 26 - 28).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу норм ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказана норма Конституції України кореспондується з нормами ст. 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як визначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Винятки із загального правила можуть встановлюватись законом, зокрема ст. 361 ЦК України щодо самостійного права співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма права визначає право власника майна, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для надання захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом існування перешкод у користуванні власником своїм майном. При цьому не має значення, ким саме створюється порушення права та з яких підстав.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» посилалося на те, що відповідач чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною йому на праві приватної власності 143/300 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Проте на підтвердження заявлених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном, позивачем у якості письмових доказів додано до позовної заяви витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ВН нерухомість», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Колсантинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітичне агентство економік східної Європи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфюм-фонд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська компанія Віталій Синиченко та партнери», Київська регіональна організація Соціал-демократичної партії України, Товариства дружби «Україна-Швеція», які свідчать про реєстрацію вказаних юридичних осіб за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд критично ставиться до наданих позивачем витягів на підтвердження того, що відповідач здає вказану квартиру в оренду зазначеним юридичним особам, оскільки надані витяги свідчать про реєстрацію вказаних юридичних осіб за адресою: АДРЕСА_3 , але не про фактичне місцезнаходження чи здачу вказаної квартири в оренду юридичним особам. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 здає в оренду всю спірну квартиру, включаючи його частку.

Посилання на те, що відповідач самостійно, без згоди відповідача, проводить демонтаж елементів оздоблювального ремонту та будівельні роботи у спірній квартирі, не підтверджено жодним доказом, а ґрунтується виключно на судженнях позивача.

У постанові Верховного Суду від 06.04.2020 у справі № 754/14843/16 зроблено правовий висновок про те, що доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджає йому у вселенні до належної на праві власності спірної квартири, перешкоджає користуватися, володіти та розпоряджатись своєю власністю, відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуюче викладене, керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 317, 321, 356, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 280-284, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВУД СЕРВІС ЕНЕРГО», 02095, м. Київ, вул. Княжий затон, буд. 9, прим. 400А, оф. 1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Григоренко