ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1946/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/102/22 Категорія: 304090000 Дьяченко Д.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Новіков О.М. Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22.08.2023 (повний текст складено 01.09.2023, суддя в суді першої інстанції Дьяченко Д.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики, мотивуючи про те, що 04.11.2019 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір позики, оформлений при свідках розпискою, згідно з якою ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 61950 доларів США, які зобов`язався повернути за першою вимогою.

02.12.2021 позивач дізнався про те, що після смерті позичальника ОСОБА_3 його єдиним спадкоємцем є ОСОБА_2 , яка не виконала свого обов`язку щодо повідомлення кредитора про смерть спадкодавця та не повідомила про подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оскільки позивачу не були повернуті кошти за борговою розпискою, а до відповідача після прийняття спадщини перейшов обов`язок по поверненню відповідного боргу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 22.08.2023 позовні вимоги у справі задоволено повністю. Суд першої інстанції погодився з обґрунтованістю доводів позивача у справі про наявність у відповідача обов`язку погасити заборгованість її чоловіка в межах вартості отриманого у спадок майна позичальника.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала 25.10.2023 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відхилити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що позивач пропустив строки пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, визначені ст. 1281 ЦК України без поважних причини, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог у справі. Пояснення позивача у судовому засіданні свідчать про те, що він знав про смерть позичальника з дня смерті, а зволікання із пред`явленням вимог обґрунтовано лише неможливістю встановити спадкоємців. Станом на 30.11.2021 позивач знав, що відповідач є спадкоємцем позичальника, отримавши лист про розірвання договору про спільну діяльність, укладеного з покійним позичальником. Суд помилково визначив початок перебігу строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника з часу отримання свідоцтва про право на спадщину, що не відповідає приписам законодавства. Суд не вказав, що стягнення боргу має здійснюватися у межах успадкованого майна. Так як в одному примірнику вказано, що кошти від позивача отримано в замін земельної ділянки 59 га строком на три роки, відповідний правочин не може бути договором позики. У борг кошти від позивача покійний ОСОБА_3 отримав не як фізична особа, а як голова ФГ, діючи в інтересах господарства, отже саме відповідне ФГ має бути відповідачем у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив суд апеляційну скаргу відхилити,а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обґрунтованою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно із розпискою від 04.11.2019 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 61950 дол. США і зобов`язався повернути їх за першої вимоги позикодавця.

Згідно із рукописною розпискою від 04.11.2019 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 61950 дол. США, в замін залишає земельну ділянку 59 га строком на 3 роки.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.04.2021 відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається з частки у статутному фонді СФГ «Зоря».

Також згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 20.04.2021 відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,1575 га, земельної ділянки площею 0,2027 га, земельної ділянки площею 3,1088 г., автомобіля ВАЗ 2103, автомобіля «ЧеріТіго», комбайна «Клас Домінатор».

Крім того, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.07.2021 відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається з 1 / 2 частини у праві власності на земельну ділянку площею 0,2939 га., 1 / 2 частини у праві власності на земельну ділянку площею 2,9198 га., 1 / 2 частини у праві власності на земельну ділянку площею 3,4305 га. Дане спадкове майно належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого є його син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Оскільки на даний час заборгованість за договором позики спадкоємцем позичальника не погашена, позикодавець звернувся до суду з даним позовом.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Також за положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Крім того, статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто заборгованість по договору позики входить до складу спадщини позичальника.

Згідно приписів частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини третьої статті 1269 ЦК України).

Відповідно до положень частин 1, 3, 4 статті 1281 ЦК України після смерті позичальника спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Далі, згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За обставин цієї справи позивач звернувся з вимогами до спадкоємця боржника по договору позики (відповідача) 12.01.2022 (а.с.142 т.2), дізнавшись про прийняття нею спадщини у листопаді 2021 року, чим дотримався приписів ч.3 ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення відповідних вимог.

У аспекті викладеного вище, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника відносно того, що пояснення позивача свідчать про його обізнаність про факт смерті позичальника з дня смерті, та про те, що суд у справі помилково визначив початок перебігу строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника з часу отримання свідоцтва про право на спадщину, адже за змістом ч.3 ст.1281 ЦК України 6-ти місячний строк пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника починає рахуватися з часу, коли кредитор дізнався або про прийняття певною особою спадщини, або про одержання свідоцтва про право на спадщину.

Тобто законом передбачено дві окремі підстави для обчислення відповідного строку в залежності від того, яка подія була раніше у часі.

Не можна погодитися з доводами скаржника про те, що станом на 30.11.2021 позивач знав, що відповідач є спадкоємцем позичальника, отримавши лист про розірвання договору про спільну діяльність, укладеного з покійним позичальником, так як у вказаному листі зазначено, що відповідач є уповноваженою особою ФГ (сторони договору), що, саме по собі, не може свідчити про виникнення відповідних прав у відповідача лише у ході спадкування після попереднього голови господарства, адже законодавством передбачена зміна керівної особи ФГ, в тому числі, шляхом проведення загальних зборів, що вбачається з правових висновків ВП ВС у постанові від 21.01.2020 у справі №908/2606/18.

Слід оцінити критично також посилання апеляційної скарги на те, що суд не вказав, що стягнення боргу має здійснюватися у межах успадкованого майна, оскільки доводити обсяг спадкового майна та його вартість, як такі, що є меншими за борги спадкодавця, повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, так як відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, правовий висновок ВС у постанові від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц.

Відтак, сама по собі відсутність вказівки у рішенні суду про те, що відшкодування боргу здійснюється у межах вартості успадкованого майна не свідчить про помилковість висновків суду у справі, адже відповідачем не було доведено, що розмір заборгованості перевищує вартість майна, яке перейшло до неї у ході спадкування після смерті боржника.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Слід відхилити посилання скаржника на те, що в одному примірнику договору позики (друкованому) вказано, що кошти від позивача отримано «в замін» земельної ділянки 59 га строком на три роки, отже цей правочин не може бути договором позики, з урахуванням такого.

Чинним законодавством України визначено, які правочини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, а саме:

- договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна відповідно до положень статей 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 ЦК України;

- договори про спільну часткову власність на земельну ділянку; купівлю-продаж земельних ділянок, про перехід права власності та про передачу права власності на земельні ділянки; про обмін земельними ділянками, які виділені єдиним масивом у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) відповідно до статей 88, 128, 132, 142 ЗК України та статті 14 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Крім того, ч.1 ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відтак, оскільки за змістом друкованого тексту договору від 04.11.2019 його предметом є перехід прав щодо земельної ділянки (нерухомого майна) до іншої особи такий правочин підлягав нотаріальному посвідченню, що не мало місця, отже за приписами ч.1 ст.220 ЦК України він є нікчемним.

Слід відхилити посилання скаржника на те, що у борг кошти від позивача покійний ОСОБА_3 отримав не як фізична особа, а як голова ФГ, діючи в інтересах господарства, отже саме відповідне ФГ має бути відповідачем у справі, так як з тексту договору позики вбачається, що її отримано саме фізичною особою, а не головою ФГ чи в інтересах ФГ, як необґрунтовано стверджує скаржник.

Інших доводів щодо помилковості висновків суду першої інстанції в цій справі подана відповідачем апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22.08.2023 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22.08.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 19.12.2023.

Суддя-доповідач

Судді